CAP AL FÒRUM DE QUINES CULTURES?

Revista de la Festa Major del Poblenou 2003, setembre 2003.

Quan falten pocs mesos per a la inauguració del Fòrum Universal de les Cultures, no tot són flors i violes a la Barcelona que s’obre camí cap a llevant. L’expansió urbanística en el districte de Sant Martí té més de conquesta que de reconstrucció dels barris de la ribera del Besós. L’exemple és la portentosa i alhora polèmica Diagonal Mar. Tot just ara se senten algunes veus crítiques, en altes instàncies municipals, cap a aquell gueto, que és socialment i urbanísticament insostenible perquè es va concebre expressament desconnectat dels barris del seu entorn. L’Ajuntament va abandonar el projecte als interessos de les corporacions nord-americanes, Kepro primer i Hynes més tard, que amb la seva voracitat especulativa han deixat una profunda ferida oberta en l’entramat urbanístic d’aquella zona. Projectes emblemàtics del derrer mandat com Diagonal Poblenou, que creix golosament sense altres idees que edificis alts, i també l’embolic de la plaça de les Glòries, històricament fracassat per la seva escassa integració als barris, il·lustren que entre criptes, grapadores i supositoris, avancem més en la ironia que en la proposta urbanística.

Al barri del Poblenou, la voràgine transformadora pot acabar també trencant amb el passat, perquè hi ha massa facilitat per a enderrocar allò que és antic en comptes de rehabilitar i reutilitzar les velles fàbriques que, al capdavall, són una part important del patrimoni històric d’aquesta ciutat. A la placeta de Prim, o dels Pescadors, si es prefereix, al bell mig del nucli antic del Taulat, s’estan aixecant dos edificis de cinc plantes que malmenten per sempre més el paisatge de singular bellesa d’aquest racó de la ciutat. I, tanmateix, aquest patrimoni paisagístic que es destrueix seria l’actriu realment capaç de revalorar el nou districte econòmic 22@ i el Poblenou, avanguarda i model de la ciutat complexa, compacta, diversa, àdhuc històrica i sobretot cívica. Cal, doncs, protegir el vestigi més important de la industrialització a Catalunya.

L’escasíssima promoció d’habitatge social, en general a tota la ciutat, ha fomentat la colonització dels barris de la ribera del Besós, per noves i ensenyorides capes socials que desplacen l’actual veïnat. Cap a començament dels noranta, la nova implantació residencial de Vila Olímpica va obrir expectatives per a l’especulació, de les quals s’ha derivat una important inflació dels preus de l’habitatge i de la vida en general, que s’ha estès arreu com una taca d’oli. La manca d’una política d’equipaments socials adequada i a temps, i també de rehabilitació i de potenciament del comerç tradicional, i del teixit associatiu i cultural, ha deixat una terra abonada a la substitució del veïnat, sobretot de les capes amb menys recursos i els joves. Caldria impulsar enèrgiques polítiques per a oferir habitatge assequible i equipaments al veïnat del Poblenou, amb vista a evitar l’expulsió de la població d’un barri que no vol renunciar a la seva memòria històrica.

Si les institucions que promouen el Fòrum 2004 no parlen, per exemple de participació ciutadana; de polítiques socials a la Mina; d’equipaments als barris del Poblenou, del Besòs, del Maresme...; d’iniciatives d’integració de la població immigrada; de la problemàtica de la dona i de les dificultats de conciliar vida laboral i familiar en els nostres barris obrers; d’escola pública i de respostes davant la desmotivació i el fracàs escolar als barris perifèrics on abunda la destructuració familiar... estaran fent discursos estèrils i alimentaran encara més la desgana dels ciutadans cap aquests muntatges que ja per si mateixos tenen poca credibilitat.

				Salvador Clarós
				President de l’Associació de Veïns i Veïnes del Poblenou