Davant de la Conferència Barcelona+10: 

Per una Mediterrània en pau, amb plens drets, 
sense neoliberalisme ni patriarcat 

Davant de la Conferència “Barcelona+10”, que reunirà els dies 27 i 28 de novembre els caps d'Estat i de Govern dels països del Mediterrani, per reimpulsar l'activitat de l'Associació Euromediterrània (*) i prosseguir els objectius continguts en la “Declaració de Barcelona” al cap de deu anys del seu llançament, constatem i denunciem: 
-El fracàs dels objectius establerts en aquesta Declaració de “crear una zona de seguretat i prosperitat compartides” i fer del Mediterrani “un àmbit de diàleg, intercanvi i cooperació que garanteixi la pau, l'estabilitat i la prosperitat”, o “desenvolupar l'Estat de Dret i el respecte dels drets humans”. 
- Que sota l'embolcall de les bones intencions, els estats de la Unió Europea que formen part de l'Associació Euromediterrània (AE) desenvolupen un procés de dominació neocolonial sobre els països del sud i de l'est del Mediterrani, a través de la creació de les Zones de Lliure Comerç Euromediterrànies, de l'aplicació de les receptes del neoliberalisme (com a expressió del capitalisme d'aquesta època) i del xantatge del deute.

En aquesta cimera l'Estat espanyol no és un mer promotor, amfitrió o moderador, ha actuat com un país imperialista de segon ordre, afavorint els interessos de multinacionals com Repsol en l'explotació del sector energètic d'Algèria, ha propiciat les deslocalitzacions d'empreses i serveis al Marroc, ha complert sense vacil·lar les directives europees restrictives en matèria d'immigració, etc. 

I 

La campanya unitària “No a una Mediterrània del capital i la guerra, alternatives a Barcelona+10” acusem l'Associació Euromediterrània i els seus instruments econòmics i financers d'impulsar un projecte neoliberal per a la regió, que lluny de promoure el desenvolupament i la democràcia que prometien, ha contribuït a: 

- Provocar atur massiu i precarietat, pèrdua de drets socials i ciutadans, augment de la pobresa i de les desigualtats, fam i malalties, a través d'imposar greus reculades en els sistemes de seguretat social, la privatització d'empreses i serveis públics, facilitar les deslocalitzacions, aplicar lleis regressives en matèria d'ocupació i de drets laborals i socials. Aquestes xacres han colpejat les condicions de vida i treball de la classe treballadora, de la pagesia, de joves i dones de tota la regió Mediterrània, amb una intensitat especial als països de les seves riberes Sud i Oriental. 

- Bloquejar el desenvolupament sostenible dels països del sud i de l'est del Mediterrani, a través del saqueig dels seus recursos i riqueses, l'ús parcial dels fons MEDA de suport als programes d'ajustament estructural imposats per l'FMI i el BM, la utilització perversa dels mecanismes generadors de deute (Fons d'Ajuda al Desenvolupament/FAD i Companyia Espanyola d'Assegurances de Crèdit a l'Exportació/CESCE), l'adquisició a baix cost per part de la banca i les multinacionals europees de les empreses privatitzades, el lliurament del camp a la voracitat de les multinacionals “agroindustrials” que ha desplaçat sectors de la pagesia de les seves terres. Alterar greument els equilibris de l'ecosistema a la zona. En resum, la “prosperitat” promesa s'ha transformat en desesperança per a desenes de milions de joves a l'atur al Magreb i el Maixreq. 

- Agreujar la inestabilitat al Mediterrani. No impedir la participació d'exèrcits de països de l'AE en l'ocupació militar de l'Iraq. Seguir protegint el paper de gendarme de l'Estat d'Israel i tolerar a la pràctica l'ocupació de Palestina. Callar davant la construcció de murs contra els pobles palestí i saharaui, i davant la repressió contra els pobles sense estat que lluiten pel seu dret a l'autogovern i a l'autodeterminació com els amazighs o els kurds. Reforçar la militarització de la regió a través de la permanència de països de l'AE a l'OTAN i de la creació d'una força militar imperialista de la UE.

- Donar suport als règims repressius, dictatorials o pseudodemocràtics de la regió, des de Mohamed VI a Sharon, passant per El Assad, Mubarak, Ben Alí i Buteflika (el govern del qual manté encara l'estat de guerra a Algèria). Desenvolupar una política hipòcrita en matèria de drets humans: mentre els caps d'Estat i Govern de l'AE exhorten públicament a aquests règims a “avançar cap a la democràcia i respectar els drets humans”, en la pràctica, els exigeixen la utilització de mà dura contra la creixent rebel·lia de la classe treballadora, dels camperols i dels estudiants al Rif, als barris obrers de Casablanca i d'Alger, a les universitats de Rabat i del Caire, a les valls del Nil, que es mobilitzen contra els efectes socials del neoliberalisme, per la justícia, les llibertats i els drets bàsics. Callar davant l'opressió de les dones, víctimes d'un sistema patriarcal, discriminades pels codis “de família”.

- Elevar nous murs i filats, que neguen el dret a la lliure circulació de les persones, augmenten la inseguretat, impedeixen el diàleg i encoratgen els odis. Els caps de Govern d'una Unió Europea més “fortalesa” que mai, els Zapatero, Chirac i Berlusconi, necessiten el “treball brut” dels dictadors i els monarques medievals. La complicitat dels governs de l'Estat espanyol i marroquí davant els fets desencadenats pel desesperat “assalt” a la supervivència de milers d'immigrants als filats que envolten Ceuta i Melilla és innegable. L'aplicació del Tractat de Schengen té aquest preu: la mort en la travessia del mar en pasteres, els assassinats davant els filats, les deportacions en condicions inhumanes.

II 

Ciutadans i ciutadanes, treballadores i treballadors, joves, dones, activistes d'organitzacions socials, polítiques i ciutadanes dels països de totes les ribes del Mediterrani, hem coincidit en les resistències i les lluites contra el neoliberalisme, el patriarcat i la guerra, ens hem trobat en la solidaritat amb els pobles ocupats, en la defensa dels drets humans, de les dones i dels immigrants. De l'ampli diàleg que hem desenvolupat a través de les xarxes, en els diversos fòrums i assemblees de moviments socials per a fer realitat l'objectiu d'una regió Mediterrània en pau, lliure d'explotació i opressió, pròspera i solidària, manifestem i exigim:

1.- La refundació del projecte de cooperació entre els països i pobles del Mediterrani sobre bases justes, igualitàries, democràtiques i solidàries, després de constatar el fracàs de l'Associació Euromediterrània.
2.- La realització d'auditories integrals i participatives del deute dels països del sud i est del Mediterrani, per tal d'evidenciar-ne la il·legitimitat. L'abolició de tots els deutes il·legítims i impagables. La devolució a aquests països, per part de les potències europees colonials, del deute històric contret al llarg del període colonial, així com del deute ecològic causat pel model d'explotació imposat per la banca i multinacionals europees. 
3.- El dret dels pobles dels països del sud a la sobirania sobre els seus recursos, riqueses i aliments. La renacionalització sense indemnització de les empreses privatitzades sota el xantatge del deute i la pressió de l'FMI i del BM.
4.- Reconeixement efectiu i garantit de tots els drets socials (al treball, a una pensió, a l'educació, a la salut, etc.) a tota la ciutadania i a les treballadores i treballadors de la regió Mediterrània. Els estats del nord cooperaran amb els del sud per a reconstruir o desenvolupar els serveis públics desmantellats pel pillatge neoliberal. 
5.- La desmilitarització i desnuclearització del Mediterrani, a través del desmantellament de les bases i el desballestament de les flotes. Transformem els canons en tractors! La despesa militar s'ha d'utilitzar per a engegar veritables fons de solidaritat gestionats democràticament. 
6.- Retirada immediata de les tropes d'ocupació europees de l'Iraq. Per una pressió internacional que posi fi a aquesta ocupació. Per la reconstrucció de l'Iraq. Exigència d'indemnitzacions a les forces ocupants pels danys ocasionats durant la guerra i l'espoli de les seves riqueses energètiques i culturals. Judici per crims de guerra i genocidi als responsables de l'ocupació de l'Iraq. 
7.- Per la fi de l'ocupació de Palestina i la demolició del mur. Per la tornada dels refugiats palestins als seus llocs d'origen. Per l'anul·lació de l'acord preferencial de la UE amb l'Estat d'Israel. Judici als responsables de l'Estat d'Israel pels crims contra el poble palestí.
8.- Emprendre mesures efectives per a posar fi als règims autoritaris i dictatorials al Mediterrani. Càstig als dictadors i als seus còmplices pels crims comesos contra els seus pobles. Bloqueig dels comptes dels dictadors i devolució de la suma als seus pobles. Per la fi dels estats d'excepció i de guerra. Per la llibertat dels presos polítics. Pel respecte de les llibertats i drets ciutadanes. Pel dret dels pobles sense estat com l'amazig, el català, el cors, el kurd o el saharui a governar-se i a l'autodeterminació. 
9.- Pel desmantellament de l'Europa “fortalesa”, dels murs i dels filats a les fronteres. Per la lliure circulació de les persones. Per la derogació de la llei d'estrangeria i d'aquelles lleis que fomenten el racisme i la xenofòbia. Per la regularització sense condicions dels i les immigrants sense papers. 
10.- Per l'engegada de mesures efectives que facin realitat la igualtat de gènere. Per l'abolició del patriarcat i dels codis de família. 

En suport a aquestes reivindicacions i per a aconseguir “Una Mediterrània en pau, amb plens drets, sense neoliberalisme, ni patriarcat”, fem una crida a participar en l'acte unitari del dia 26 i en la jornada de mobilitzacions del dia 27 a Barcelona.

(*) Associació formada per 15 països de la UE i 12 països del sud i est del Mediterrani. 

Campanya unitària “No a un Mediterrani del capital i la guerra, alternatives a Barcelona+10.” 

Llista d'adhesions: