ANNEX:
RESUMS DE LES ENTREVISTES.

etat	postura	n.	entrevistes	
fins a 35	favorables	15	44B, 51, 60, 61, 68, 85, 90AB, 104, 115, 131, 148A, 153, 159, 194	
	indecisos	6	a fav: 66, 180, 118; ind: 148BC; contra: 82	
	contraris	11	9B, 11, 76AB, 80, 158, 160D, 172AB, 188AB	
entre 35 i 55	favorables	11	33AB, 47B, 63, 78, 110, 132AB, 136, 146C, 191	
	indecisos	6	a fav: 160C; ind:134, 154B; contra:60A, 67, 119	
	contraris	11	9A, 34, 49, 50, 79, 95B, 116A, 126, 160AB, 188C  	
majors de 55	favorables	12	24, 52, 57, 87, 111, 144AB, 146AB, 149, 180B, 186	
	indecisos	17	ind: 47A, 141; contra: 28AB, 30, 55AB, 69, 73, 77, 86, 101, 117B, 142AB, 154A, 175 	
	contraris	38	12AB, 14, 17, 25, 29, 32, 35, 44A, 51A, 70, 71, 81, 83, 95A, 96, 106, 108, 114, 116B, 117A, 
120, 122, 128, 129, 130, 135, 138AB, 150AB, 156AB, 162AB 178AB, 195	

Els números que identifiquen cada entrevista són casuals perquè els entrevistats i entrevistades no puguin ser reconeguts. En subratllat están les descripcions de les persones entrevistades. En cursiu estan les citacions lliterals de les frases dels entrevistats, en les quals s’ha respetat la llengua original de la entrevista. Al final entre [parèntesis] hi ha les durades de les grabacions, o l’abreviació TXT si es tracta d’entrevistes no grabades. “Una casa de les grans” entre parèntesis al principi de l’entrevista significa que l’entrevista es va fer en una casa del tipo A, o sigui les de 60m2. La primera frase en cursiu del resum generalment és la primera frase de l’entrevista en què l’entrevistat descriu sinteticament la seva postura respecte al Plà. Hem omès els particulars que puguin fer reconeixibles els entrevistats.

ENTREVISTA n.9. (una casa de les grans) Una dona d’uns 50 anys. La calidad meva de la vida me la tocaran. Que sense dubte tindrà més espai, però serà tot més complicat. A la casa hi ha un nen i una persona major, i el jardinet que tenen li va molt bé. No, a mì ni m’agrada, no. Però lo que no es pot fer és enfrentar-se amb veïns que coneixes de tota la vida, per exemple la veïna del costat que està dacord. Amb l’AVV no té relacions, però diu que no li agrada molt perquè veu que hi ha molta gent gran al barri i no li entra al cap que hagin votat que sì. A menys que no sigui pels fills o pels nets. No ho acaba de dir del tot, però sembla que li agradarìa tenir el galliner, el segón pis que tenen algunes cases. Té clar que el Patronat ho fa pels diners; però sap que ja no es pot parar, perquè ja hi ha una constructora treballant-hi. Creu que hi ha poca informaciò i que és complicadet. La seva filla (adolescent) diu que per ella hagués estat millor que al solar en lloc de fer pisos fessin un parc, que a la familia no querìamos que las tirasen. Sobre tot pel germanet de 8 anys que és molt més facil de vigilar a la casa perquè entra i surt al carrer quan vol. Tener más espacio sí, pero la casa en comparación con el piso no tiene nada que ver. [9:30 + 3:05]
 
ENTREVISTA n.11. Una dona jove, que tenía pressa. Va votar que NO. Està a gust a la casa i diu que la obliguen a marxar. Diu que encara que hagin guanyat els SI, ella no està conforme: viuen bè, ella, el seu marit i la filla, li ha costat molt diners arreglar la casa i no creu que les condicions siguin justes. [0:48]  
 
ENTREVISTA n.12. (una casa de les grans). Una parella d’ancians. L’home porta 70 anys vivint a la casa, i comença dient: bè no està, però jo em veig obligat a aceptar. La casa s’està caient, qualsevol dia del tirò això s’ensorra. Entèn que el progreso es el progreso, o sigui que es podran fer moltes més cosas de les que hi ha, el terreny està desaprofitat. Estamos de acuerdo porqué lo encontramos lògico. Hoy en dìa esto es un lujo demasiado excesivo. Intentaran comprar el pis. Entenen que els preus sòn més alts que a Barò de Viver perquè els materials sòn més cars que llavors. Però els dos diuen que si els deixessin es quedarìen a la casa i es moririen allì ; i que l’ideal serìa que li donguessin una altra casa baixa, nova. Però entenen que no pot ser, i punt. L’entrevista es fa sota la pluja, i surt una metàfora molt forta quan ell diu: no queremos que llueva pero lloverà. Hombre, al final tendrà que aceptarlo. També diu que li hagués agradat que es fes com a Horta, on es va lluitar perquè no tiressin les cases. Allì los vecinos estuvieron organizados. D’ “Avis del Barri” la dona diu que no estan suficientment organitzats. [13:25]
 
ENTREVISTA n.14. Una dona gran que trobem al carrer. Entrevista molt breu en què ella només diu que no està conforme perquè estan bé on estàn o que els nous pisos seràn molt cars. Té un fill a l’hospital i està molt angustiada perquè no pot visitar-ho, només vol parlar d’això. No té informacions sobre com seran els nous pisos. [2:29] 

ENTREVISTA n.17. Una dona gran. Ha votat que SI, però no porqué estamos de acuerdo [...] es que nos obligan, es obligado. La gent que porta més temps al barri no estamos nadie de acuerdo; unos (han votado) sí y otros no. Els joves sì que estan dacord perquè son los ultimos que han entrado, estan pagando unos alquileres como aquì una chica que està pagando 50.000 pesetas. Y a ella le interesa. Però si els antics han votat que sì només es perquè se termine esto. Hi ha una frase en que sembla explicar-ho tot: diu que ja fa temps que dura això, que volen saber si les tiren o no per fer arreglos; i que han votat que sì perquè s’acabi això i les tirin, però perquè estan obligats. Lo mismo me daba poner que sì que no, porqué de tirarlas las van a tirar. Subratlla que lo que NO està dacord és amb els preus. Té un fill disminuit, i pensa que li donaran la casa amb el vitalici. Diu que li han dit moltes vegades que sì. [5:20] 
  
ENTREVISTA n.24. Una dona de 67 anys. Vol que li donguin el pis. Diu que si li donen el pis ja, ella se’n anirìa demà mateix. Estic desitjant que em fotin al carrer! La casa està malament, ella és viuda i totes les reformes les feia el seu marit. Els tetxos es cauen i la humetat la està matant. Li agrada la intimitat d’un pis, diu que pels joves es millor perquè als joves li agrada viure “com les persones”. Serà maco. El barri guanyarà molt. Les condicions econòmiques també les troba bé. Diu que la gent protesta perquè té por, mentres que ella no; a ella li agrada tirar endavant. Això s’ha de treure, és molt vell. Des de que li van donar el pis, fa 27 anys, que diuen que el tiraran, i de fet a Barò de Viver la gent està encantada; paguen menys perquè obviament la vida ha pujat. Sobre el Patronat diu que no li ha fet mai cap reforma, i que totes les que va fer al barri les va fer malament i cares. Intentarà comprar el pis per la seva neta. [16.59] 
 
ENTREVISTA n.25. (una casa de les grans) Una dona gran. Diu que com tothom ha dit que sì, ara ja no hi ha res a fer; la gent no sap que als pisos hi perdran. Jo sì que dic que NO; que jo estic molt bé tal com estic. Però si venen i me la tiren no tinc més remei que fer-ho. Diu que si ho haguessin fet al principi que les cases eren un desastre, encara tenìa sentit; però ara que tots hem fet les obres a les cases, ara ens les tiren, bueno, mala sort. Molt resignada. Bueno, que hi farem, paciència. Igualment les tiraran, pues que hem de fer, fer-nos la mala sang. No. Aquì que vingui lo que Deu vulgui. Els seus familiars tampoc ho volen, però tan com vull com si no vull és igual. Aquì no tenim res a guanyar. Ella de totes maneres va votar que NO. Sobre l’AVV no té ni ideia perquè no hi va mai. I per una vegada que hi va anar per demanar el telèfon de la Urbana, li van dir que no el tenìen. Ay per favor! Sap que el Patronat ho fa pels terrenys, per fer més pisos; la especulació és la especulació. No li agrada viure en un pis. La seva filla viu a un principal i explica les dificultats de la vida a una comunitat; mentres que al barri ni una sola baralla. També diu que la gent que, a la Meridiana, va escollir mudar-se als pisos, ara li encantarìa tornar a les cases.  [8:45] 
 
ENTREVISTA n.28. Una parella gran. Bien, bien, comença ell. En seguida passa a dir que els preus podrien ser més baixos. El barrio tiene que cambiar, però també se podría haber luchado más que la gent que està protestant ara podrìa haver-ho fet abans. La dona també diu que se tenía que haber unido el barrio hace años i que les divisions han impedit que es treiessin millors preus. Ell diu yo ya estaba bien asì i que només ho fa pels fills. Ella també, yo no me siento mal viviendo en esta casa, lo que pasa es que [...] evoluciona la vida y... además quien manda aquí [...] són ellos, el Patronat. Ella entèn que la lluita no haurìa de ser perquè no tiressin les cases sinò per millorar les condicions; perquè gent que no vol que les tirin no n’hi ha molta. [8:33] 
ENTREVISTA n.29. (una casa de les grans). Una dona de 73 anys. Diu que obviament estamos mejor aquì i que el canvi els hi provoca un malestar por todo, por el dinero y por todo. Al mateix temps reconeix que han pogut expressar la seva opiniò i que les cases son una porquería, cansados de gastar dinero en ellas; encara que personalment la seva casa està bé perquè l’ha anat arreglant i s’hi quedarìa pels anys que li queden de viure. Però el canvi li toca perquè el mundo sigue i els seus fills volen alguna cosa millor de la que ella ha tingut (fa referència a les cases com estaven quan les van agafar: cuadritas. Indecente). Però el canvi a ella personalment me parte por la mitad. Encara no sap si els seus fills la podran comprar, si no farà un vitalici. [7:04]
 
ENTREVISTA n.30. Una dona gran. Comença dient está muy bien però en seguida diu que les condicions no estan molt bé, sobre tot per qui té jubilacions baixes; diu que hi ha moltissimes d’aquestes persones, que després del canvi li arrivarà apenes per menjar. Te ajustas el cinturón. El Pla segons ella està bé perquè les cases son velles, però diu que lo millor serìa que te dieran el terreno, [...] o te lo vendieran; y entonces poder hacer tu, una casa, plantita baja aquí, que se viviría divinamente. En canvi en un pis es pot viure bé si et portes bé amb els veïns, però que es muy dificil. Si la gent ha votat que sì es perquè hi ha moltes cases en condicions dolentes, amb moltissima humetat, ratons i escarabats. A la casa viuen sis persones. [5:26] 
 
ENTREVISTA n.32. (una casa de les grans).Una dona de 84 anys. Està cega. Que nos las arreglen, pero que no nos las tiren. Hemos estado abandonados; nos han cobrado lo que han querido; y luego después no quieren más que... robarnos. Robarnos la dignidad y robarnoslo todo, porqué son unos ladrones. El tò és de ràbia extrema. Esto no se hace con las personas; lo que tendrían que haber hecho es arreglarnos nuestras viviendas tiempo ha. Aquì me he gastado dos millones de pesetas para que se vinieran mis nietos a vivir [...] ¿ahora me la quieren tirar porqué estoy viviendo como una persona? Que quieren, ¿que los matemos? Quan parla d’anar a viure a un pis, diu que serà como una jaula. Va votar que NO, mi voto es no, cuantas veces pueda decirlo no. Lo que quieren es sacrificarnos, esto es lo que quieren. [3:15] 
 
ENTREVISTA n.33. (una casa de les grans). Un home de 54 anys. La seva mare porta al barri des d’els anys ’20 Ell diu que el Pla está bien. Les cases estan malament, i amb els pisos es guanyarà qualitat de vida. A l’AVV se li haurìa de fer una festa, i que els que estan en contra només es perquè le interesa políticamente. Reconeix que els iaios estan més preocupats però diu que amb el vitalici no tindran cap problema. Pero hay una gente que los manipula, son gente que [...] siempre estan en contra de todo. També diu que tienen vicios importantes i que dos o tres son suficientes para marear la barriada. Amb els pisos hi haurà més privacitat, i també s’evitaran situacions com que se te meta una gitana en la habitación. Sobre els gitans diu que els veritables racistes sòn ells, i que se li donen cases abans a ells que als fills del barri, als inquilinos... reales. La paraula que fa servir es ètnies. Afegeix yo tengo un buen amigo gitano, por eso. La seva dona està a la Comisiò d’Afectats, i subratlla que les votacions han sigut legals i que ni l’AVV ni la Comisiò d’Afectats hi han tingut res a veure. Els del NO (els “Avis del Barri”) han manipulat, i que fins i tot entre ells n’hi ha un que està enganyant als altres. Sobre el nou barri diu que serà un privilegi, perquè serà tot peatonal i es podràn deixar els nens al carrer. [8:45]

ENTREVISTA n.34. (una casa de les grans). Una dona que porta tota la vida al barri i 21 anys a la casa. Des del principi diu que no estoy de acuerdo para nada. Porqué aquí estamos todavìa bien, hemos estado bien y ahora por cuatro tipos que les interese... després suavitza, però durant tota l’entrevista parla dels joves que han impulsat el Pla perquè li surt a conta tenir un pis barato encara que no ho necessitin, perquè en treuran diners. I que l’AVV no es mouen per baixar els preus perquè la presidenta tiene un local, tiene un bar, una casa... i denuncia que estan actuant pels seu interessos particulars. No li sembla just que es pagui segòn lo que es guanya perquè penalitza la gent que cotitza, com ella. Fa referència sobre tot als gitanos. Comprarà el pis, por narices. I la sensaciò que té es de rabia, porqué quien hace la ley hace la trampa. I també rabia perquè no sap que passarà si perd la feina, ja que de 30 mil que val la hipoteca, lo que realment haurà de pagar seran 50 o 60 mil. [11:29] 
 
ENTREVISTA n.35. Una dona gran. Entrevista molt breu, ella no té ganes de parlar: No entiendo nada, és el seu fill que ho porta tot. La frase més clara que siu es: si no quiero, tengo que marcharme. Aunque yo diga que no, no me van a hacer caso a mí. Eso tendría que ser mucha gente. Després afegeix que al pis també es trobarà bé, no te creas, però quan li preguntem que voldrìa ella personalment, diu yo, que no, i estoy muy bien en mi casica. Per lo altre a tot respon que ella como todo el mundo, i fins i tot ens demana dejeme a mí, no entiendo nada. [2:17]

ENTREVISTA n.44. GRUP FOCAL. Una dona gran, dues filles d’ella, i una neta d’uns 16 anys. L’avia (A) diu que si fos per ella no s’haguès mogut de la casa. Ha reformat, i es troba molt a gust amb les veïnes, aixì que li haguès encantat que el Patronat reformés les cases; però ja fa molt de temps que han decidit tirar-les. Diu que si tots els ancians haguessin votat que no, no podrìen tirar les cases ; perquè els contractes sòn molt antics, i és quasi com si fossin propietaris. Però la gent ha votat sì, com ella, pels fills. La filla (B) està contenta de que es tirin les cases perquè viuen 5 a una casa que té molta humetat. Hi viu des de l’any 88 i no ha fet reformes grans. Les condicions (compra i vitalici) estan bè, ja que les cases no sòn d’ells, sòn del Patronat. Als pisos, encara que depèn molt dels veïns que toquin, es viurà millor. Al barri no hi ha molta col.laboraciò entre els veïns. 
Durant l’entrevista és evident que la filla intenta convencer la seva mare que es trobarà bé també al pis. La discussiò es fa més tensa quan la filla li tapa la boca a la mare perquè no parli; ella estava dient que al pis serà molt dificil aguantar la solitud, sobretot perquè hi ha gent que no està acostumada a viure sola en un pis. Ella no està acostumada a anar a cases de la gent, perquè al barri amb les veïnes es troben al carrer. La filla li reprotxa que haguès pogut votar que no, però també es fa evident la situaciò quan li diu si no me dan un piso por tu culpa, quien te va a cuidar de vieja? Al final de l’entrevista s’obre una llarga discussiò sobre de qui sòn les cases. L’avia diu que son gairebé d’ells, i que el Patronat se’n ha anat apropriant poc a poc retocant els contractes. S’enrecorda molt bé de quan li havien proposat comprar la casa, però només venien les quatre parets, no el terreny. Els terrenys sòn del Govern, que els va expropriar a l’antic propietari. [53:57]
ENTREVISTA n.47. Un senyor gran. Pren la paraula i només diu yo que sé, i passa en seguida a parlar el seu fill, que tot ho veu molt bé. Diu que les cases sòn velles i deteriorades, i que el canvi serà a millor. També diu que pel seu pare, com a tots els ancians,  li sarà un poco más indiferente ja que estàn bé a les cases; però que si preguntas a la gente joven, te van a decir que sì. [2:20]

ENTREVISTA n.49. Un senyor d’uns 45 anys. No està dacord. Està bé i no té ganes de canviar-se de casa, a més li representa un gasto i no en té necessitat. Diu que si almenys donguessin una indemnitzaciò, encara; però que l’AVV s’haguès hagut d’oposar, de demanar un preu bò, ja que al final el Patronat es quedarà amb les cases. Diuen que han canviat les lleis; però ell creu que això hauria d’anar com als altres barris de cases barates. Ell abans estava a una associaciò que s’oposava a l’AVV; però després la presidenta es va posar malalta, ell se’n va anar i tot va anar caient una mica. Ara ell ha entregat els papers però no firmarà res. Ellos tienen que intentar por lo menos sujetar un poco, la casa òn viu era dels seus avis, després ha passat als pares i ara amb ell, que paga 2000 y pues la verdad no me apetece irme. Si li venguessin la casa la comprarìa, però no hi havìa pensat mai. Sobre “Avis del Barri” diu que li agraden, encara que tothom digui de tot sobre ells. Personalment està dacord amb ells i va firmar per ells. [7:38]

ENTREVISTA n.50. Una dona de 49 anys. No forma part d’“Avis del Barri” (no tengo nietos!) però lluita amb ells. Encara que li encanti la seva casa, que el pis que li donaran no serà gaire més gran (té un segòn pis adalt), no està lluitant perquè no les tirin: lluita pels preus. La lluita per no tirar les cases no hay nadie que la quiera hacerla. Troba que per ella pagar lo que li fan pagar (gastos d’escala, comunitat, mobles,...) serà molt dur: toda la jubilaciòn te la estan jodiendo ellos. Abans estava a l’AVV, i sap que les coses es van obtenir gràcies a les lluites (p.e.:semàfors, centre mèdic); però per les cases no hi ha hagut lluita. Al revès: l’AVV va fer colar com a decidida una cosa que només havia passat per a una reuniò informativa. Es refereix a quan a “Ciutat Nord” va sortir un article dient los vecinos estan de acuerdo amb el Pla quan encara no hi havia hagut cap referèndum. A la gente le han comido la olla; els que volen pis gairebé tots és perquè volen quedar-se els diners de la venda d’algun altre pis. Quan es va fer el referèndum, després de contar els vots, van dir que le den por culo a los del “no”. Sobre com serà el barri diu si el barrio es frìo luego serà el doble de frìo. Als pisos ni et trobes amb els teus veïns; ella quan vivìa a un pis havia de baixar cada dìa a casa de la mare (una casa baixa) perquè es posava nerviosa. Al mateix temps diu que estoy loca que me den el piso, ja que encara que emocionalment és la seva casa, la deixarìa si les condicions fossin justes. La seva mare va morir als 50 anys, i per això se sent que no li interessa tenir propietats, lo que li importa es viure bé els anys que li queden. [39:34]
. 
ENTREVISTA n.51. Una dona de 68. Porta 65 anys vivint a la casa, i diu yo estoy mejor en mi casa, estamos bien donde estamos, me da lo mismo, nunca me han gustado los pisos. La seva casa és la ùnica que va quedar de peu quan va esclatar una bomba que en va tirar 24. Tot a la casa ho han fet ells. Però va votar que SI perquè diu que s’ha d’adaptar. Una de les seves filles (B) diu que pensa que la seva mare també es trobarà bé al pis, estaràs però divinamente, li diu. L’altra filla en canvi diu que la mare està perdent la visiò i que creu que el canvi la afectarà malament. [5:51]

ENTREVISTA n.52. Una dona gran. Porta 70 anys a la casa. Entrevista molt breu, del Pla li sembla tot bè perquè asì tendremos un piso. A la casa hi ha humetat, i sobre el canvi diu que nos acostumbraremos. No sap com és viure a un pis. Va votar que SI. [1:37]

ENTREVISTA n.55. Dues dones grans. Estamos de acuerdo, que ya que nos las tiran, que pongan alquileres que tengan consideraciòn. [...] Nosotros no tenemos la culpa que nos tiren las casas. Demanen que els pisos estiguin al mateix preu que paguen per les cases, al menys pels antics habitants del barri. Entenen que els joves vulguin comprar el pis, i dels vitalicis no se’n refien massa. Ya que se quedaran las viviendas, por lo menos que nos hagan un precio que se pueda pagar. Cobren unes 45.000 pesetes, i no poden pagar més de lo que paguen. Estan molt confoses, la cabeza se me va con esto, no saben lo que passarà. Estan – sembla – properes a “Avis del Barri” (una diu tenemos un abogado que està luchando). 
Una d’elles va ser de les primeres en arrivar; porta 70 anys a la casa, la té la molt bé arreglada, i encara que diu que els pisos seran bonics, veu molt malament el canviar-se de casa. L’altra ho veu millor, ja que té la casa molt pitjor, tè goteres, i li està bé canviar-se a un pis. Però igualment no li semblen bé les condicions econòmiques; perquè quan el Patronat es quedi amb els pisos, té por que el seu fill es quedi al carrer; està malalt i cobra la pensiò no-contributiva. Les condicions econòmiques la preocupen fins al punt de dir no tendremos pa’ comer i tendremos que ir a caritas. [13:32]

ENTREVISTA n.57. Una dona gran. Està molt contenta amb la obra i amb tot, però demana que els balcons els fagin una mica més grans: ja que li han dit que no hi cap ni una cadira. També demanen una galerìa per a tendre la roba. Todo muy bien, lo que sea. Només diuen una frase curiosa, si las tienen que tirar las tiraran y ya està, y nos vamos allà, sì sì, pero que los balcones sean màs grandes. [0:54]

ENTREVISTA n.60. Una dona d’uns 50 anys. Estoy conforme y no estoy conforme, porqué por lo que pago aquì, 14 euros, me diras tù. També diu que me da lo mismo, que hagan lo que quieran; però diu que intentarà comprar el pis, i que confìa bastant en el Patronat. 
Un jove (que viu a una altra “fase”), per un costat diu que el Pla ho trova baratìsimo, però just després diu lo único es que las cuotas ya se podrían enrollar en bajarlas. Troba que un pis es el sueño de todo el mundo i que el barri tal com està ara parecen gitanos. Enten que els vells i els nens viuran pitjor, sobre els vells diu que más de uno se morirá en el piso solo, i que la seva filla está acostumbrada a salir; pero pensa que se ha de acostumbrarte a todo, i que el Patronat ho fa para que sea [...]  más moderno. Al mateix temps diu que les votacions no serveixen per res, i que si el Patronato se pone, a la calle todos. [9:10]

ENTREVISTA n 61. Una dona jove. Veu bé el canvi perquè té dues filles, la casa és petita i està pagant 29.000 pesetes. Porten 3 anys a la casa, el marit és del barri de toda la vida i li agrada el barri, sobre tot perquè creu que les criatures viuen millor al carrer. Pero vaya. El ambient, quan es fagin els pisos, no serà el mateix. Estarìa bé si posessin els veïns tots al mateix bloc, però també reconeix que pot ser amb gent nova es trobaran bé. Sobre el canvi del barri diu que espero que para bien, i que hará falta verlo, a lo millor hi haurà més zones verdes; però que de moment no se sap. Va votar el seu marit, suposa que pel SI. Al seu carrer tothom està content d’estar entre els primers en canviar-se. [5:42]

ENTREVISTA n 63. Un home de 50 anys. Es proprietari d’un bar just a davant de les cases, i viu a una casa baixa (no de la primera fase). Ha sigut president d’una Associaciò de Comerciants, i diu que la remodelaciò està molt bè; perquè el barri és molt degradat i encara que sempre hi ha hagut gent marginal, que no treballava, ara ja és desmesurat. S’ha posat aquì toda la escoria, gent de fora, no quiero tocar el tema gitano porqué parece tabú: gent que viuen dels Serveis Socials i que no s’esforcen, perquè no tenen ganes de treballar. I no es pot posar tot al mateix sac: els que pueden y no quieren i els que quieren y no pueden, com és el cas de persones grans, amb jubilacions baixes, per les quals el canvi no deu representar un gravamen: ja que sòn persones que ja estan bé a les seves cases. No sap molt sobre els vitalicis, però diu que amb la gent gran s’ha de ser solidaris al 100%. Perdràn un luxe, però como sociedad, això es necessita. Per entendre la situaciò sólo hace falta pasearse por el barrio con ojos críticos. La remodelació haguès pogut ser diferent, però el procès ara ja porta 8 anys, ha sigut democràtic i, no obstant les franjes que volien el NO, al referèndum ha guanyat el SI. Encara que creu que no és correcte que qui tingui més pagui més; però ara s’ha de fer, perquè el procès ha anat aixì. [17:30]

ENTREVISTA n.66. Una dona de 36 anys. Està contenta que les tirin ja, perquè sòn petites i en mal estat, i que ja havien d’haver-ho fet. A la seva viuen 6 persones, i la casa està malament. Habían podido cuidarlas un poco más, y entonces se habrían podido salvar; pero de toda forma son muy antiguas. Creu que el barri quedarà més bonic, serà una millora, serà un barri como Dios manda, mentres que ara parecemos gitanitos ladrones. Diu que han d’aceptar-ho perquè és el progrès, i que la gent gran també tindrà que aceptar-ho encara que no quedin contents. Tota la vida ha viscut al Bon Pastor, menys una època que ha viscut a un pis; y sé lo que es. Si me lo dieran, mañana mismo me iba. [4:16]

ENTREVISTA n.67. Una dona d’uns 50 anys. Está muy bien pero los pisos pa’ la gente que cobra poco no son. Ella cobra 43.000 pesetes d’una pensiò d’invalidesa, i no sap si entrarà al vitalici. El vitalici no ho trova bé, diu que ho fan para sacar dinero. Lo que no puede ser es que, luego de estar toda la vida aquí [...] llegue el momento y quedes sin nada. No té una opiniò dolenta de l’AVV; diu que estan defensant els avis. Tot i aixì diu que – encara que no n’està segura – potser hi haurà gent que haurà d’abandonar el barri. [5:46]

ENTREVISTA n.68. Un home jove. Estoy deseando que lo hagan. Les cases sòn velles, fa molt fred a l’hivern i calor a l’estiu; un pis serà molt millor. Tota la seva familia estan dacord, a l’avia fins i tot li faran un pis adaptat perquè no pot caminar. Quan li preguntem si creu que hi haurà gent que quedarà perjudicada diu que els perjudicats sòn gent que se quedaran sin casa porqué tienen más casas por ahí; i sobre el tracte cap a la gent gran diu que supongo que habrá planes. [1:38]

ENTREVISTA n.69. Un home de 65 anys. Porta tota la vida al barri, i paga 3000 pesetes. Suposa que al barri nou s’estarà millor, perquè les cases actualment son barracones, i al fer-te vell la humetat que hi ha es nota sempre més. Va votar que SI perquè diu que al barri ja no es pot viure. Sobre tot per la convivència (gitanos, immigrants...); però també perquè hace muchos años que dicen que hay que renovar, y uno está cansado de esperar. Des de que és petit que diuen que han de tirar les cases; han deixat que es degradès, i ho tiran ara perquè hi ha diners de la Comunitat Europea; sacan ellos beneficios y perjudican a nosotros. Diu que amb ells lo ùnic que li interessa es hacer hipotecas, com els bancs; Sobre “Avis del Barri” aixì com sobre l’AVV diu que hay muchos intereses, i que en general en el Pla no hay nada legal; però és un judici que esten a tota la situaciò present; lo único que hicieron legal fueron estas barriadas. Explica el neixement del barri, i de com el Patronat se hizo cargo del barrio. És molt nostalgic de la seva època, de la juventud de antes, comparant-la amb la d’avui que té molts bens materials però no practica la cultura com es practicava abans; encara que fossin molt més pobres. L’entrevista és molt llarga i conmovedora; ell veu que el Pla perjudicarà als ancians perquè li faltaran diners lliquids, perquè per molta gent els preus dels pisos sòn massa cars. Diu que tendrien que mirar els casos particulars, i deixar-los al mateix preu; sobre tot lo que no tendrían que hacer es buscar el apoyo de los hijos, o sigui que les condicions que ofereixen als ancians haurien de ser indepenents dels fills. A ell personalment no li interessa ser proprietari, i creu que l’error el cometen els que volen ser proprietari; tot anirìa bè si les cases continuessin passant de pare a fill; i que qui vulgui millorar la seva condiciò senzillament marxès del barri. Parla molt del Fòrum i de la distància que les institucions tenen amb la cultura popular. [1:01:45]

ENTREVISTA n.70. Dues dones, una és la titular de la casa. Pues yo veo bastante mal que las tiren abajo. Li té carinyo a la seva casa, està acostumada, ja que diu que sòn molts anys. Diu que ho fan per diners i per posar a molta gent en menys espai. Al mateix temps, quan els hi preguntem si no podrìa ser que ho fessin per donar-li una oportunitat als joves, la més gran de les dues dones diu que a lo mejor sì. La casa està bé. No va votar al referendum perquè no hi era, però haguès votat que NO. Diu que la gent vol el Pla perquè és una forma barata de conseguir un pis; confìa en l’AVV i en el Patronat. [2:15] 

ENTREVISTA n.71. (una casa de les grans) Una dona de 73 anys. Ha votat que NO, diu que no té cap necessitat de canviar-se de casa. Li agrada viure a la seva casa, hi porta tota la vida i es imposible que pueda decir que sí que me den un piso. Sap que als joves li interessa perquè estan pagant preus molt alts, però pels grans és un cambio de vivir poco, de morirnos pronto. Viure a un pis será horrible, diu que a vegades va a veure la seva filla que viu a una planta alta i se sent com dintre d’una presò. Creu que l’AVV li va fer una putada, pressionant a la gent perquè surtìs el SI. El Patronat ho fa només pel seu benefici, i creu que no tendrìa dret a fer-ho perquè les cases sòn una donaciò; i no entèn bé com el Patronat va poder fer-se proprietari del terreny. Parla de les protestes que estan fent alguns ancians, perquè no volen pisos, queremos las casas. [10:30]

ENTREVISTA n.73. Una dona gran, que no està a la “primera fase”. Diu que està bastante bien ja que el barri millorarà, sobre tot en aspecte. Tot i què, comparant en quan les van donar, ara que s’han anat arreglant no estàn tan malament. Ella si no li donguessin un pis estarìa més contenta, ja que els pisos no li agraden. Li agrada viure entre veïns coneguts; tot i aixì ha votat que SI, ja que diu que no hi havia opciò de quedar-se. Diu que a partir de los 20 años quedaban para nosotros, però que el Patronat no ho va completar perquè no li venìa bè. Es que quedaban de propiedad, ¡está escrito! Pero no se sabe de ahora, se sabe de antes. Lo que pasa es que ellos lo han ido tapando, lo han ido negando. [9:40]

ENTREVISTA n.76. Un jove de 34 anys (A) que no vol que es fagi el Pla, encara que hagi votat que SI. Comprarà el pis perquè s’ho pot permetre, ja que treballa i els seus pares també tenen molts diners. Diu que es cert que els pisos sòn barats, però el Patronato mientras yo estoy pagando ellos estan ganando 500 millones. Encara que li convé econòmicament, es quedarìa a la casa; diu que nos van a meter todos en una esquina, y todo esto li quedarà para vender ellos; la seva proposta és que haguessin pogut fer cases petites agrupades en grups de 4.
Un jove (B) que viu també a la “primera fase”. Diu que amb el Pla es perdrà la cordialitat i la vida del barri. Hi haurà molta més gent, cotxes i autobusos. Res més de la tranquilidad que hi ha ara. Explica la festa de Sant Joan al barri ; però diu que la gent prefereix les comoditats d’un pis. Imagina un futur proper en que tot es convertirà en una gran Barcelona, no hi haurà més casitas, alegría, parques, chiquillos jugando. Espera que fagin patis interiors pels crios. Tot i que ell no és gità, als gitans del barri li té molt de respecte, diu que la ùnica opciò és autointegrarse. [13:05] 

ENTREVISTA n.77. Un home gran. Ha votat que SI perquè tenen un fill de 26 anys que els avalarà i seguirà pagant el pis quan es morin; però diu que a mí me hubiera gustado que no lo hubiesen tirado porqué [...] yo hubiese mirado de hacerme... yo mismo, un paleta, lo que sea, repararmelo y que me hicieran una cosa en condiciones. Subratlla que hi ha gent que té les cases molt bé arreglades i que no volen que es tirin. Diu que per això la gent que han votat que SI com ell eramos una mayoría muy pequeña. Pero donde manda patrón no manda marinero, i ell mal por mal prefereix el pis. Ya que se han puesto a hacerlo pues que sigan p’alante. No creu que li agradarà viure a un pis; però no lo encuentro caro. La seva dona té 70 anys i en porta 69 a la casa; ell hi viu des de que es va casar fa 50 anys. [8:28]

ENTREVISTA n.78. (una casa de les grans) Una dona d’uns 50 anys. Va neixer aquì, i la seva mare porta des de l’any ‘29 al barri. Diu que es viu bé al Bon Pastor tal com està, però que el barri nou quedarà fabuloso. [...] Ya era hora que el barrio tuviera un plan bueno [...] que las casas no son nuestras, son del Patronato. Passarà aquì lo mateix que va passar a Barò de Viver, òn abans hi havìa molta gent al carrer, mucho gitanerío, i que ara en canvi es veu un barri normal y corriente [...] decente. I no és perquè tingui res en contra dels gitanos, ja que al costat seu viuen gitanos i que ella no es racista. Però diu que sentimentalmente serà una pèrdua. Sobre “Avis del Barri” diu que – i vol que això surti publicament – protesten només perquè no han aconseguit un arreglo personal amb el Patronat. Segons ella les votacions van ser extremadament vàlides, hi ha hagut prou informaciò i la gent està loca pa’ que acaben los pisos. Diu se ha luchado 7 años en la Comisión y no hemos podido sacar nada más, probablement doncs està a la Comissiò d’Afectats. [10:09]

ENTREVISTA n.79. (una casa de les grans). Una dona d’uns 55 anys. Està amb “Avis del Barri”, i diu que el Pla és un robo sense escopeta. Té clar que el Patronat no està executant el Pla pel bè de la comunitat sinò per l’interès d’ells mateixos, i que no és correcte primer que hagin posat gent nova al barri amb lloguers tan alts, i segòn que aquestes persones tinguin (formula el concepte amb paraules més suaus) els mateixos dret que els que van heredar la casa dels antepassats. Afirma que per ella, personalment, pagar 8 millons per el pis està bè; però també que, com molta altra gent, ja s’ha gastat 2 millons en reformes. De fet al barri potser només hi ha un parell de cases que encara estan com quan les van donar; gairebé tothom ha fet reformes. Humetat diu que no n’hi ha, i de totes maneres als pisos també n’hi haurà igual. Al barri la majorìa de la gent és gent gran; i si es conseguès trobar un contracte antic, es demonstrarìa que als 20 anys les cases tenìen que passar a ser de propietat, ja que es tracta d’una donaciò. La indemnitzaciò tendrìa que ser d’un millò i mig; i no es correcte que l’AVV hagi firmat per ella si ella no està dacord. Denùncia que els membres de l’AVV tenen interessos (pisos, torres) i que no haurien de donar pisos als que no tenen contractes regulars. [21:18]

ENTREVISTA n.80. Una dona jove. Diu que los pisos son muy majos però me gusta vivir aquí y no me gustaría cambiarme. Va votar que NO; en una frase ho explica tot: si me dejan elegir no quiero però yo lo entiendo que está bien y que estaremos más a gusto, es mejor la casa y todo, no? Y a parte me parece que ya me he hecho la idea y ya está, no? Ya lo veo, no hay otra pues bueno, ya te haces la idea. Li preguntem si ha pogut expressar la seva opiniò, i diu que hi ha hagut un referèndum i que también fue legal. Intentarà comprar el pis, diu ellos lo que piensan es que será més gran. Té quatre fills i potser li donaran un pis de 4 habitacions. [2:54]

ENTREVISTA n.81. Una dona de 68 anys. Al principi diu que és igual, que s’haurà de resignar a anar-se’n. Jo ara d’aquí no me’n anirìa, porta 68 anys a la casa, mira si jo aquesta casa me l’estimo. Quan li preguntem si li compensarà el pis nou, contesta a mí no em compensa però a la juventut sì. També diu no tinc ganes de lluitar, no podré enfrentar-me amb ells, no podré lluitar amb ells; però no explica res més, ni per què s’haurìa de lluitar ni contra qui exactament; diu que ella no vol i punt. Remarca que és complicat, com la vida mateixa, i que si volem està tranquils, ja que no sòm del barri, millor dediqueu-vos a altres tarees! Intentem insistir una mica per entendre bé que en pensa, però ella sempre respon no vull explicar perquè no tinc ganes. L’ùnic clar que diu és: això ho faran, tan si volem com si no volem. Res més. A més les votacions han surtit que sì o sigui que ja està. Extremadament tallant. No em posaré aquì a que vingui l’excavadora! [...] però lo que tinc aquì ningù ho tindrà. Aquesta cosa d’aquì aixì tranquil.les que estem els veïns... però bueno. Sembla tenir molt clar lo que està passant, però no vol dir res. [7:27]

ENTREVISTA n.82. Una dona. Es quedarìa a casa seva. També diu que hi haurà més comoditats, que faran que es viurà millor; però se’n va només perquè la obliguen. Hi va haver mucho jaleo, però es va votar, va sortir que SI, i ja està. Que hagan lo que quieran; si digo que sí las tiran, y si digo que no también. [TXT]

ENTREVISTA n.83. Una dona gran. Diu els seus 4 fills, que han nascut del barri, han hagut de marxar perquè el Patronat no li ha concedit mai cap pis; i en canvi li proposen ara a ella que no la necessita. Té un dels fills amb un nen vivint a casa amb ella que ha demanat pis, i una altra filla que s’ha casat i ho va demanar, i tampoc li han donat. Diu que en canvi donen les cases més facilment als estrangers. Per ella anar a viure a un pis serà encerrarme [...] matarme viva. Els 4 fills es barallen per la casa, li deixarìa a un d’ells però no vol viure amb la jove! Diu que mentres els joves volen casa, els ancians lluiten en contra del Pla. Quan li preguntem sobre l’AVV contesta parlant del Patronat. Por eso digo: que hagan lo que quieran [...] como mejor les convenga. Pero yo, yo sola, yo: mejor aquí en mi casa. [...] Que sea lo que Dios quiera. El tò general de l’entrevista és enfadat. [6:37]

ENTREVISTA n.85. Una dona jove. Té moltes ganes que li donguin el pis; paga poc menys de 200 euros i la casa està en condicions dolentes. Va entrar fa uns anys i es va gastar 300.000 pesetes per arreglar-la; diu que el Patronat li va fer una reforma però la va fer malament i li va pujar el preu del lloguer. Diu que li da igual, que hagan lo que quieran. Durant l’entrevista a vegades sembla que li sabrà greu el canvi, pel tipus de vivendes i de barri; però és evident que no pot més de viure a la casa tal com està. La comprerà per vendre-la i comprar-se una torre. [8:04]

ENTREVISTA n.86. Un home gran. Es pensionista i cobra 100.000 ptas. Porta 58 anys a la casa, que va heredar dels pares, quan va morir la mare li van retocar el contracte i va passar de pagar 410 a pagar 25.000 pessetes. La casa està molt bè perquè la van estar arreglant, es van gastar 2 millons només en arreglar la cuina. El Patronato no me dio ni un puto duro. Diu que hi ha molta gent que lluiten perquè és baixin els preus, i que encara que hi hagi moltes associacions lluitant no conseguiran res perquè el Patronat tiene el cuchillo por el mango. Es queixa del fet que encara no saben els preus, i que les reunions sòn un cachondeo, ja que barregen gent de tots els barris en lloc de fer reunions especìfiques sobre el Pla de Bon Pastor. També es queixa del fet que estiguin demanant documents d’altres propietats immobiliàries; ell té una altra casa i diu que això no li haurìa d’interessar al Patronat. Segons ell, els terrenys no sòn ni de l’Ajuntament ni del Patronat; sòn dels pobres, i haurien d’haver passat a ser de propietat ja fa temps. No va votar perquè no es va enterar de la votaciò. [14:17]

ENTREVISTA n.87. Una dona de 70 anys. Ràpidament ens diu que li sembla tot molt bè, que ha votat que sì i que es veurà quan arribi el moment. De moment tan les reunions com la oferta que li fan li semblen bè. [0:42]

ENTREVISTA n.90. Una dona jove. Tan ella com la seva filla (adolescent) estan dacord amb el canvi perquè viuen 4 adults en una casa de 35 mq i paguen 25.0000 pesetes. Només pagaran 10.000 més, i tindràn una vivenda el doble de gran. Diu que les cases no es poden reformar perquè estan mal, tenen humetat i escarabats. No se puede vivir aquí. La gent contraria al Pla només estan en contra per por, i pel trastorn de la mudança; però quan es mouran els de la primera fase, ja es veurà com es trobaran. Es perdrà la vida quotidiana del barri, ja que als pisos no es viu igual que a peu de carrer; però hi haurà més intimitat, no sentiràs tot lo que diuen els veïns; hi haurà altres problemes, com per exemple controlar els nens, no serà tan facil. Les votacions van ser regulars, s’ha respetat la voluntat de la gent, ja que la majorìa vol que li donguin un pis nou.

ENTREVISTA n.95. Un home de 68 anys. (A) Va votar que NO perquè no troba bè les condicions econòmiques, i diu que a les eleccions hi va haver fraude perquè algù li va passar directament la papereta del sì. Como las elecciones en el tiempo de Franco! [...] Le dije que se la metieran en los huevos. Diu que el SI ha sigut perquè es tiressin les cases, però no per les condicions econòmiques, ja que a la hora de les votacions encara no se sabìen les condicions. I l’AVV va firmar el conveni, però yo al Patronato, a la AVV, no le he dicho que estoy conforme; y si yo no se lo he dicho, no tienen porqué poner la cara por mí.. La seva filla (B) diu que no haurien de tirar les cases. Porqué hay mucha gente mayor, los metes en un piso y es meterlos en una carcel casi. Tan ella com ell parlen d’“Avis del Barri”. Es queixen de que no li han concedit mai una casa amb ella, nascuda al barri, perquè es va empadronar després del 2002; i en canvi los gitanos todos tienen casa. Ell ha d’anar a presentar els papers al Patronat però no firmarà res. Si s’han de canviar, volen que li donguin el pis al mateix preu; però si fos per ells es quedarien a la casa. Explica un cas d’abùs que el Patronat ha fet sobre la seva casa. També estàn en contra de què es pagui segòn lo que es guanya; i se sent enganyat per la retòrica de l’Ajuntament, per exemple per frases com “ya tenemos rìo”... quan el rìu sempre hi va ser. 

ENTREVISTA n.96. (una casa de les grans). Una dona de 84 anys. Viu a la casa des de l’any 1930. Es filla d’emigrats, va neixer a l’estranger i va tornar amb un any. Que lo que queremos es que no las tiren. Diu que la seva casa no està malament, aguanta perquè l’han anat arreglant; però ara que el seu marit està malalt ja no pot fer res. La queja es por la edad, ja que enten que si li hagues pillat el canvi quan eren més joves, haguessin estat a favor. El seu marit per exemple, sempre havia tingut el somni de viure a un pis. No diu lo que van votar; però sì que intentaran que la compri el seu net. La gent de 40 anys tampoc estan massa a favor, perquè amb el parquing es com si paguessin 2 pisos; però pels nets que remedio le queda. Ella s’haguès quedat a la casa. Diu que no es cert que ho fan per millorar la vida de la gent, com diuen; perquè hi ha masses queixes. Encara que sap que els que viuran lo pitjor sòn els que s’hauran de quedar quan se n’hagin anat tots, perquè s’hauràn d’enfrentar amb lo pitjor: basura, gitanos...
Explica algo d’història del barri: al principi diu que es vivìa a estilo gitano, organitzant-se com podien però amb molt recolzament mutu. La gent que hi ha ara no té aquest esperit. Ara es permet de tot, mentres que ella ha viscut èpoques en què no et deixaven ni estendre la roba al pati. A la casa li té carinyo, però si s’ha de deixar, ho farà; ja que no es consegueix la unió. [15:21] 

ENTREVISTA n.101. Un home gran. Diu que piensa bien del Pla. En seguida afegeix porqué esta casa no la dejarìa por nada. Repeteix aquesta frase molts cops, i no s’entèn exactament llavors perquè pensa bé del Pla. Que remedio tengo, es obligatorio; quan li preguntem si estarà millor o pitjor al pis nou, respon ni mejor ni peor porqué esta casa yo no la dejaría por nada. Té un segón pis amb lavabo i una habitaciò, i ell personalment no va votar perquè és invalid; els seus fills sòn els que van votar, i van votar que sì. [6:30]

ENTREVISTA n.104. Un home jove. Porta 17 anys a la casa, que abans era dels seus pares i abans de la seva avia. Ha estat vivint en un pis amb els seus pares, i llavors el canvi per ell no és un problema. El barri el troba bonic però vol tenir un pis pels seus fills. La seva casa és massa freda a l’hivern i massa calenta a l’estiu, la troba bonica perquè pot treure la taula al carrer, però al pis hi haurà más comodidad, más espacio: són ell, la dona i 2 fills, i li donaràn 3 habitacions. Enten la lluita de la gent gran, però diu que ell no hi pot fer res perquè a ell el Pla li ve bé. També pensa que el Patronat ho fa per diners, per poder vendre els pisos excedents; però, com que els pisos seràn barats, te callas y te metes. ¿Donde encuentras un piso por este precio? [6:52]

ENTREVISTA n.106. Una dona gran. Va neixer al barri a un altra casa del mateix carrer, i la casa on viu ara era dels seus pares; es viuda i diu no lo veo bien. Està acostumada a la seva casa, i no podrà comprar el nou pis. El seu fill protesta i participa a les manifestacions. Ella no va votar perquè diu que no servìa de res; tampoc no confìa en l’Associaciò de Veïns perquè mucho barullo y mucho enredo. Ella no firmarà res, i com ella diu que hi ha més gent que no voldrà firmar. Amb ella si li deixessin la casa, estarìa tranquila, ja que només paga 1000 pessetes. [4:38]

ENTREVISTA n.108. Una dona gran. ¿Mi opinión? Que no me la tiren. Tantos años he vivido en ella, ¿ahora se acuerdan de tirarla? Diu que la casa està bé perquè la van arreglar ells mateixos; i que només ara que viuen com les persones, el Patronat s’enrecorda d’ells. Fins a qué no es va fer el Carrefour ni s’enrecordaven que existìen, encara que ells haguessin demanat metro i altres serveis. Les cases barates no les convienen perquè poden guanyar molts diners, amb els terrenys que hi ha. Ellos no miran el bienestar mìo, [...] miran el de ellos! Li sembla bé (pues vale) si de tot aquest terreny se’n podran aprofitar més persones; però demana que es tingui consideraciò de la gent gran que viu allà des de sempre. Ella està pagant ara 10.000 pessetes i afirma que el Patronat va pujant els preus com li dona la gana i fent pressions perquè deixin els contractes antics. Ella no s’ho ha deixat treure, i explica que per exemple un primo hermano seu va deixar que li retoquessin el contracte, i el Patronat li va pujar el lloguer fins a 40.000. Es queixa de que el Patronat hagi tingut un tracte diferent amb ell, nascut al barri, i amb gitanos i extrangers dels que diu que reben pisos gràtis. Entèn que els joves que paguen molt estiguin a favor; perquè lo que no troba just es que hagin posat lloguers tan diferents. Sobre els pisos diu yo si me meten en un piso me meten en un nicho; i les comoditats que hi haurà no li compensen, ja que como esto que tenemos ahora no estaremos en ningun piso [...] en mi pobreza lo tengo todo. [13:12]

ENTREVISTA n.110. Una dona. Del Pla diu lo veo bien. Porta 10 anys a la casa i paga 25.000 pessetes; va viure en un pis i diu yo soy de piso. La seva casa no està en condicions molt dolentes (hay otras que estan peor) però igualment valora que s’haurìa de tornar a construir tota. Ella no ho va fer mai perquè – diu – no es mía. Per aquesta raò troba que el pis de propietat serà un buen cambio. Va votar que sì, i diu que va guanyar el sì perquè hi ha molta gent jove; encara que sap que la gent gran no veu bé el canvi. [2:35]

ENTREVISTA n.111. Una dona gran. Entrevista molt breu, la dona parla molt poc i diu que tot va molt bé, y ya està. [0:53]

ENTREVISTA n.114. (una casa de les grans) Una dona gran. Va arrivar al barri al 1958 després de casar-se amb un home del sud d’Espanya. Té una filla que està pagant un pis a 72.000 pessetes i que té moltissim gastos per les seves filles; per lo tant acepta el pis de compra, a nom seu, perquè la famìlia de la seva filla pugui tenir un pis. Al principi de l’entrevista ella diu que el Pla li sembla muy bien porqué como mi hija la compra... Anirà a viure amb la familia de la seva filla; però tè molt clar que si fos per ella no ho farìa. Me gusta mucho a mí estar sola. Hay que tener comprensión [...] son mis hijos. Pero por mi gusto no las tiraría las casas. Tù sabes los dineros que nos hemos gastado aquì? Diu que si tiren les cases és por provecho de ellos. Lo que miran es cobrar. Les cases tendrìan que ser nuestras ya. Ella és de la provincia de Girona, i explica que els seus pares mai la van anar a veure al barri perquè això semblava un barri de gitanos. El seu marit ara està mort, però ella diu que si estiguès viu també estarìa en contra del Pla perquè siempre estaba a favor del más débil. [18:52]

ENTREVISTA n.115. Una dona jove. Porta 5 anys a la casa i paga 45.000 pessetes. Està dacord amb el Pla perquè trova que als pisos tindràn més intimitat; no tè molta relaciò amb la gent del barri però troba que cuantos menos roces, menos peleas. No va votar al referèndum perquè no estava a Barcelona, però si hagués estat haurìa votat que sì; diu que la gent ha votat sì perquè ya estan cansados de estas casas. No li agrada que hi hagi gent que pagui tan poc quan ella està pagant tant; i diu que la gent que protesta sòn ancians que volen preus més baixos, i que tenen altres propietats que van comprar amb els estalvis de tants anys de baixos lloguers. [5:10]

ENTREVISTA n.116. Una dona de 47 anys. (A) Està en contra del Pla, diu que a mí no me gustaría que lo tiraran, y soy joven. La casa està molt malament, ens proposa un dìa anar amb càmara per fotografiar-ho. Li van fer una obra molt malfeta arreu de la qual el lloguer li va pujar fins a 60.000 pessetes; antigüament pagava 23 ptas. Es queixa que les seves filles, nascudes al barri, no han obtingut casas, mentres que als gitanos i els extrangers li donen facilment. Sobre el Patronat diu que se han hecho dueños de una cosa que no era de ellos; denùncia corrupciò darrera del Pla: es una mejora para el bolsillo de ellos! Sobre l’Associaciò de Veïns diu que tots els que hi han estat han obtingut una casa. Segons ella els problemes del barri, com els relacionats amb la droga, no canviaran amb el canvi a pisos.
Una dona gran. (B) Diu que els fills es mereixen viure a cases més grans de les actuals, i que siempre miramos el bienestar de los hijos. Al mateix temps diu que el Patronato se ha hecho con estas propiedades, encara que no sap com ho van poder fer. Sobre els pisos diu que tindràn molta dificultat per pagar-los, i que el canvi tendrìa que ser al mateix preu, pis per casa. Va tenir un problema greu amb el Patronat que no té ganes d’explicar per por a repercussions. [11.17]
 
ENTREVISTA n.117. Un home gran, comença l’entrevista dient que ho deixessin estar com està i que tot això que fan, tot busquen especulacions, cap a la butxaca, i que els perjudicats sempre sòn ells. Li preocupa que els lloguers seràn un 20% més cars que els d’ara, però no té relaciò amb la gent que protesta. La seva dona no surt de l’habitaciò, però ens parla cridant des de l’interior; diu que ja està bé, que el barri hi guanyarà alguna cosa, que ja està arreglat i que ells estan d’acord. Diu que va votar que sì; però el marit diu “jo no, eh?”; la dona diu que els joves hi guanyaran, i l’home contesta me’n foto del jovent. I acaba dient-li a la dona el barri guanyarà però tu sortiràs perdent. La dona respon ja està arreglat, tù. [5:52]

ENTREVISTA n.118. Una dona jove. Porta 6 anys al barri. La seva casa no està en bones condicions, té 4 fills, i el pis que li donaràn serà com a mìnim de 3 habitacions. Diu que tindrà l’espai i les comoditats que a la casa no pot tenir; els seus fills de moment estan tots vivint a la mateixa habitaciò. Li sap greu només per les persones que tenen la casa ben arreglada, i sobre tot pels que tenen una casa de les grans, diu que tirar-les es una pena. No va votar perquè mucho jaleo. [5:35]

ENTREVISTA n.119. Un home d’uns 40 anys. Viu amb la mare que porta 50 anys a la casa. La casa està bé, ell hi viu bé i la seva mare s’hi hagués quedat fins al final; per això diu que por corazón no està dacord amb el Pla (viviría aquí toda mi vida, me he criado aquí...). Però por sentido común està dacord, perquè aunque no querramos la vida continúa i es inevitable. Afegeix que hi ha parts del barri que sòn un fàstic ja que hi ha gent que no cuida prou les cases. No diu lo que va votar; però critica el referèndum dient que no li va agradar que la votaciò fos tan pùblica i que els organitzadors estiguessin pendents de què votava cadascù; el que cogía la papeleta por ejemplo la que no, le miraban con una cara que lo dejaban frito. Diu que no hi havia observadors externs i que els organitzadors estaven pro-sì. No obstant això, troba que hi ha gente joven que se beneficiará encara que als ancians les dará igual, en el sentit que estan contents amb les seves cases , en el sentit que estan contents amb les seves cases y claro, volver a empezar... La seva mare la defineix reticente. No sap si podràn arribar a comprar el pis; diu que son ellos los que tienen que determinarlo. [5:27]

ENTREVISTA n.120. (una casa de les grans) Una dona gran. Comença dient serà una cosa més bé per a la comunitat; però per ella representarà mucho jaleo. La seva familia porta 5 generacions a la casa, i li sap greu deixar-la no només pels veïns que ha tingut (algo fabulosos, unión casi de familia) sinò també – encara que no ho digui de forma clara – per la diferència entre la vida de pis i la de casa. Subir una escalera y allí te quedas. A les feines que ha tingut, parlant amb gent d’altres barris es va adonar que la relaciò entre veïns al Bon Pastor és muy diferente que en altres llocs. Personalment diu que no en surtirà beneficiada, ja que la seva casa és gran i té jardì (64mq + 8 de jardì), i la seva cuina és més gran de la que li donaràn. Li encantarìa quedar-se a la casa fins que es mori. Valdrìa la pena un temps més i acabar aquì. La motivaciò darrera del Pla és que hay un terreno muy hermoso i que Ajuntament i Patronat hi guanyaran molts diners. Al mateix temps – suposem que parlant de l’Associaciò de Veïns – diu que ho estan arreglant lo millor que poden. Ès possible que arribi a comprar-la però encara no ho sap. [7:33]

ENTREVISTA n.122. Una dona gran. Yo la verdad lo hubiera dejado como estaba. Como está. Por lo que me queda de vida, ya estoy muy bien como estoy. Pero si lo hacen pues que voy a hacer, conformarme. Va votar que no. Viu al barri des d’abans de la guerra i li agrada, sobre tot per lo que fa a la convivència amb els veïns. La seva casa està arreglada, ho va fer el seu marit, mentres que el Patronat mai li va fer res. Hacen lo que quieren. Van posar preus molt alts a les famìlies joves que hi ha al barri, que segons ella sòn més que la gent gran, i enten que aquesta gent ara vulguin els pisos. El Patronat executa el Pla porqué hay mucho terreno i que llavors posaran tot el barri en pocs blocs i van a tener una ganancia que pa’ qué. Li agradarìa no agafar el vitalici, perquè la seva neta pugui quedar-se amb el pis, però encara no sap si hi arribarà econòmicament. Parla una mica també de problemes amb gitanos i moros. [9:37] 

ENTREVISTA n.126. Una dona de mitja edat. Viu a la casa des de l’any 1983. Como lo veo? Bastante chungo. Primer es queixa del fet que demanen documents sobre la renta dels fills, mentres que al principi havien dit que això no contava. Diu que hi ha gent al barri que no es van arreglar mai les cases, i que la gent gran pagarà preus massa alts; i que en general els preus dels lloguers no sòn tan més baixos que els del mercat lliure. No es refìa de l’Associaciò de Veïns; va votar que no perquè diu que estan enganyant a la gent, i que els que van votar sì ho van fer perquè es van creure lo que es deia a les reunions. Tampoc es refìa dels que protesten, que sòn gent que viu fora i només passa pel barri para pegar un vistazo. Quan li preguntem quin Pla haurien de fer, diu que continuar a asignar cases i que de pla de remodelaciò nada. Amb ella li encantarìa que li venguessin la casa, com s’havìa dit anys enrera, però diu que prefereixen edificar nous blocs, por el terreno. Preferirìa viure a la casa que al pis. També parla del fet que el seu contracte és indefinit, no com ara que només es fan de 5 anys. [16:42]

ENTREVISTA n.128. Una dona gran. Diu que encara que sigui ella la titular de la casa, és la seva filla que ho porta tot, i és amb ella que hauriem de parlar. Tant amb ella com a la seva filla les encantarìa quedar-se a la casa tal com està, i van votar que no. Diu que van rebre pressions perquè votessin que sì: li van dir “hay que votar el sí, que sois vosotros los que ganais”; però la seva filla va dir “no, yo voto no”. Al principi de l’entrevista utilitza l’expressiò la obligaron. Diu que el Pla ho faran pa’ su conveniencia, no pa’ la mìa. [3:21]

ENTREVISTA n.129. Un home gran. Va venir al barri amb 19 anys, en porta 40 a la casa i va treballar de barnisador. Diu que a algunos les interesará pero las personas mayores no van a disfrutar del piso nuevo. Li agradarìa quedar-se a la casa perquè la té arreglada; però tampoc s’oposa, només demana que posin preus més baixos. Però com que no ho faràn, todo seràn molestias. Als altres barris el canvi s’ha fet abans perquè al Bon Pastor se ha peleado mucho, ja que el barri es va fer pa’ que no se tirara nunca; però ara lo antiguo ya no vale... A la seva casa hi està bé, i no passa fred; perà el barri nou será más bonito. Diu que hi ha gent que hi està dacord, i gent que vol el pis regalat; i que hi haurìa d’haver més uniò entre els dos bandols; no va votar perquè diu que no li agraden la polìtica i els interessos; però opina que lo que el Patronat haurìa de considerar es la antigüedad. [22:27]

ENTREVISTA n.130. Una dona gran. Porta 40 anys a la casa, i està totalment en contra del Pla. Està tan afectada que al final de l’entrevista comença a plorar i ha de parar de parlar i tornar dintre de la casa. Que yo no estoy conforme! [...] estoy muy a gusto en mi casa [...] no quiero irme a ningun piso ni nada; paso de pisos. Diu que no va votar i que ningù ha anat a demanar-li la opiniò (está muy bien lo que estais haciendo); i sap que ara executen el Pla perquè la majorìa va votar que sì, però yo soy de la minorìa, i a la minorìa només li demanen de baixar el cap. Toda una vida aquí, porqué lo hacen esto? Lo que mès mal li fa es que la seva neta, que vivìa amb ella perquè no té pares, hagi tingut que marxar de la casa perquè a ella li poguessin donar el vitalici. Del vitalici diu que no es car, 260 euros, però ya con toda la vista para quedarse luego con la casa. Lo que voldrìa es que deixessin el barri com està; que cadascù es vagi arreglant la seva casa, però que no n’entreguin a més gent nova. Que a mesura que es morin els que hi viuen ara vagin tancant les cases, i que quan s’hagi mort la majorìa de gent que fagin lo que vulguin. Hoy en día no se respetan las personas mayores, nada más valen los jovenes que nada más quieren piso nuevo y vida nueva. [6:00]  
ENTREVISTA n.131. Una dona jove. Paga 25.000 pessetes i està molt contenta d’anar-se’n al pis. De seguida diu que per a la gent gran no serà facil, però per ella està bé que ho fagin. La gent del seu voltant també ho veuen bé; ella comprarà el pis. La gent que ha organitzat el referendum es familia d’ella, i també es parent de la gent de l’Associaciò Gitana. [3:44]

ENTREVISTA n.132. (una casa de les grans) Una parella no molt gran. Porten 16 anys a la casa i paguen 60.000 pessetes. Veuen estupendamente el Pla de Remodelaciò encara que entenen que la gent que paguen poc no estiguin d’acord; però per ells no hi ha cap problema. Afirmen que molta de la gent que no volen que es fagi el Pla tenen interessos sobre les cases, per exemple viuen a un altra casa o a una torre i lloguen la casa. Sobre la condiciò de les cases diuen que estàn malament, que sòn fredes a l’hivern i calentes a l’estiu, que els desaïgues no funcionen, i que quan es faran els pisos el barri serà como tiene que ser una barriada, como tienen que vivir las personas; no olvidados de la mano de Dios como estamos aquí. Es queixen molt dels veïns, dels animals domèstics, de la falta de compromìs a la hora d’arreglar problemes del barri (p.e. un charco molt gran que hi va haver durant molt de temps); que la gent no es mou per treballar i només es mouen per interessos, per exemple per emputjar a que es votés no. També es queixen del trafic de drogues. Sobre l’Associaciò de Veïns diuen que no li interessa; i també parlen malament de la lluita de l’aigua.. [13:05]

ENTREVISTA n.134. (una casa de les grans) Una dona de 43 anys. Comença l’entrevista dient muy bien, perfecto perquè les cases sòn velles i necessiten reforma. Afegeix que però si les reformessin ella es quedarìa a viure en elles; mi planta baja, mi jardincito.... el barri ho troba precioso, com un poble, i personalment diu que no necessita cap luxe. Si no le hacen nada se queda solo, pues es viejo; diu que no vol que això es quedi com una reliquia, i troba que la gent gran és egoista perquè no volen que el barri prosperi. Diu que la seva mare tampoc no vol que es quedi vell. La zona nova que faràn serà más moderna, más bonita. Parla molt de com va ser el barri abans i de lo greu que li sap que ho tirin; però diu que va votar que sì perquè no voy a ir para atrás como los cangrejos. També repeteix moltes vegades si me la dejaran... [10:17] 

ENTREVISTA n.135. Una dona gran. Té 76 anys, i porta tota la vida al barri; la seva casa està bé i el barri també li agrada, però diu que si han de marxar, marxaran: obedecer. Comença l’entrevista dient viene a ser que no me gusta. A la pregunta si les cases no les podrìen reformar, contesta el que manda, manda. No va votar perquè no pot ni moure’s ni anar a les reunions, però ha dit moltes vegades que no estava d’acord. Diu que el barri nou serà millor pels joves, però per ells no ja que ells ja estàn bé; que gairebé a ningù dels ancians li agrada que ho fagin, ja que les cases sòn un regalo i que haurìen de ser d’ells ja. Quan vivìa la seva mare sempre ho deia, a veure si ells veuran el dìa que les cases passin a ser propietats. De l’Associaciò de Veïns diu que no hi té res en contra, ja que tampoc fan res en contra d’ells. També participa a l’entrevista una veïna de 87 anys que està totalment d’acord amb ella. [6:44]

ENTREVISTA n.136. Un senyor de 48 anys. Va neixer al barri però a la casa òn viu ara porta només des del 83; diu que la seva casa està bé ja que té una segona planta. Però en general les cases sòn velles i mai seràn de propietat, mentres que els pisos seràn d’ells. A més a més diu que vivint a la casa te ves como inferior. Todo el mundo tiene piso, y al tener una caseta pues uno se ve como un poco inferior. Aixì que li interessa que fagin el Pla, li sembla bé l’actuaciò del Patronat i també la de l’Associaciò de Veïns. Quan li preguntem si tothom està d’acord diu que no, la gente vieja quiere vitalicio; i sobre els vitalici diu que la gent gran estarà molt contenta amb ells, ja que es lo mejor para ellos. [2:48]

ENTREVISTA n.138. Una parella gran. Digas lo que digas o hagas lo que quieras te lo hacen igual. Van votar que no, però diuen que no serveix de res. Els joves volen pis perquè les cases sòn velles, i el Patronat no les arregla: ells mateixos porten 60 anys a la casa i ho van fer tot per la seva conta. Diuen que al principi als 20 anys de viure-hi havien de passar a ser de propietat però el Patronat va començar a treure els contractes i a modificar-los injuustament porqué les dio la gana. Estan molt descontents amb el Patronat. Diuen que encara no saben els preus, i que els documents que li estan demanant no sòn correctes. Ja que treuran tants diners amb el Pla, haguessin pogut canviar pis per casa al mateix preu; no protesten perquè els dos no estan en bones condicions fìsiques; però veuen bé la gent que protesta: si es un beneficio para ellos, o para todos, pues bien. Sobre als pisos diuen que estaran como en una jaula, sobretot la dona que és cega; i que l’Associaciò de Veïns sempre ha estat a favor del Patronat. Si fos per ells es quedarìen a la casa fins morir-hi. Però al final de l’entrevista diuen que econòmicament el vitalici tampoc els perjudica realment, i que els pisos seràn més comods: estaremos màs recogidicos. Sobre la convivència, creuen que als pisos serà pitjor, sobre tot amb els gitanos. Expliquen de les recents destrosses en els equipaments del barri. [16:51]

ENTREVISTA n.141. Una dona gran. Entrevista molt breu; diu que no en sap, que no enten, que quan s’hi trobi veurà. La casa on viu no està arreglada, però li preocupa una mica no saber encara res dels preus que li posaran. [2:37]

ENTREVISTA n.142. Una dona de 84 anys (A). L’entrevistem amb la seva veïna (B) de 76; les dues més o menys tenen la mateixa posiciò, van votar que sì; la primera diu a mí me da igual, yo ya no pinto nada. No sap ni si arribarà a veure-ho, i pensa que és cosa pels joves; els recolza, ja que enten que tenen raò a voler la remodelaciò els que paguen 35 o 40.000 pessetes per una barraca. Tù crees que hay derecho? Les cases on viuen elles dues estàn malament, hi ha humetat i goteres, estoy de la casa hasta el moño, que las tiren y ya está. L’ùnic que li agradarìa serìa, abans de morir-se, tenir un balconet. No li agrada l’actitud dels “Avis del Barri”, troba que la seva lluita és inùtil, i a més... votar no, votar no... que cadascù voti lo que li dona la gana. Però el Patronat tampoc és el propietari de les cases. Les cases haurìen de ser d’ells ja, com deien al principi, que passaven a ser de propietat als 20 anys; però durant el franquisme van anar treient els contractes als inquilins. Sobre l’Associaciò de Veïns diu que no haguessin hagut de deixar que al barri entressin tants gitanos. [15.05]

ENTREVISTA n.144. Una parella gran. La dona té 65 anys, l’home 70. Van votar que sì; tenen una casa en condicions molt bones, la van cuidar molt, diuen que al barri es viu bé, i que el veïnat es molt bò. Defensen que no hi ha rates, que no hi ha humetat, que les cases sòn solides; diuen que s’ha intentat donar una mala imatge del barri però ells hi estàn molt bé. El pis no serà una millora, si poguessin escollir es quedarìen a la casa, però lo que passa es que no li van preguntar la opiniò, ho van decidir i ja està. De fet, el Patronat ja ho havia decidit fa temps, es sabìa que el barri anava a ser enderrocat, i ningù s’ha oposat; ara és tard per protestar. La gent que està protestant no saben ni perquè protesten, ho volen tot regalat (duros a quatre peles), diuen que no podràn pagar però després la volen de compra. Ells en canvi estan contents amb el Pla, troben bé les condicions, encara que creuen que estan entre els més perjudicats, al pagar un lloguer molt baix. Però el Patronat és el que mana, i la pela és la pela; aixì que no tenen cap inconvenient en marxar-se, ja que han de marxar. Estan contents amb el progrés del barri, encara que li sapigui greu no poder-se’n beneficiar per l’edat avançada. Diuen que el Patronat no va demanar la seva opiniò (opinió no en van demanar ni a Déu), i que el referèndum ho van fer perquè la gent es va posar en plan cabra. [32:39]

ENTREVISTA n.146. Un grup de tres veïnes, dues grans (A-B) i una més jove (C). Les tres veuen bé el Pla: encara que pagaran més, diuen que estaran millor. Una d’elles es queixa de l’estat de les cases i de la falta de privacitat. Les preocupa molt que no les posin juntes, ja que han viscut juntes tota la vida i li agrada molt la convivència i l’ajut mutu. Somos como una gran familia aquí. Estan contentes amb el barri i amb l’Associaciò de Veïns, encara que una d’elles digui que les agradava més la que hi havia abans, con la nueva no estoy muy conforme; sembla que es per les baralles que hi ha hagut amb els que no estaven d’acord amb el Pla. Li agradarìa que li posessin les mateixes condicions que a Barò de Viver, però entenen que no pot ser perquè els preus (dels materials) han pujat. Subratllen que els preus dels pisos es posaran sobre la renta, tant pels joves com pels ancians; però en el cas dels ancians després el Patronat es quedarà la casa. Diuen que es com qualsevol propietari, i que a les cases es lo mateix, que si te mueres y estas sola, esta casa es del Patronato. Diuen que les cases haurìen de ser de propietat ja; i que no saben com va ser que el Patronat se les va quedar. [13:56]

ENTREVISTA n.148. (una casa de les grans) Tres dones joves, veïnes. A la grabaciò es confonen molt les veus; una d’elles té una casa petita amb una familia molt numerosa; porten un any i mig i ella està contenta amb el canvi. L’altra viu a una casa gran, i també diu que està bé però no s’acaba d’entendre si diu que estarà millor al pis o si està millor a la casa. La tercera diu que li dona igual, entre el pis o la casa. Una d’elles (no s’entén quina) diu que per la gent més gran serà dur, i que tant de bò tornessin a fer cases baixes, ja que als pisos es viurà més encerrados. Però també diu que s’havìa de fer. [7:25]

ENTREVISTA n.149. Un home gran. A mí me vendrá mejor, ja que diu que les cases per la gent gran sòn molt humedes; i a més a més perquè la podran comprar. Sobre la gent que està en contra diu: chico: cada uno con lo suyo. Si a tí no te gusta, pues tienes que hacerlo igual, porqué viene de arriba. Diu que hi ha gent de tot tipus, però que l’Associaciò de Veïns representa bé a la gent gran també; diu que estàn treballant bé. [2:59]

ENTREVISTA n.150. Una parella d’ancians. La dona té 71 anys i viu a la casa des de que va neixer; no volen que es tirin les cases, i diuen que les tiren per interessos creats. Es declaren solidaris amb “Avis del Barri”, i han anat a algunes manifestacions, però la salut no li permet anar a totes. Sobre l’Associaciò de Veïns diuen que sòn unos sinvergüenza, i que han enganyat a la gent. El referèndum creuen que no es vàlid perquè no hi havìa ningù que control.lés, i la votaciò no era secreta. A més a més la gent de l’Associaciò de Veïns havien anat dient a la gent qué havien de votar. L’home abans estava també a l’Associaciò de Veïns, i explica moltes de les lluites anteriors pels equipaments: se ha luchado, pero los de antes, no los de ahora. Diu que si es fes una enquesta, surtirìa que la majorìa de gent gran estan en contra del Pla; encara que enten perquè els joves ho volguin. Parlen de les reformes que van poder fer gràcies a la solidaritat veïnal. Diuen que s’havia plantejat que les cases fossin d’ells, però se quedó en hablarlo. Després explica de quan es va trobar al president del Patronat, Forradelles, i li va dir menos mal que los de izquierda ayudáis a los pobres! [25:52]

ENTREVISTA n.153. Una dona jove. Està totalment d’acord amb el Pla. Les cases sòn velles i la vida avança, aixì que s’ha de marxar. Enten la gent gran que no vol que es tirin, i també sap que hi ha “Avis del Barri” que protesten; però diu que les tiene que interesar, porqué [...] la vida sigue y todo es más bonito. Confìa en l’Associaciò de Veïns i en el Patronat, i diu que el Pla es fa per millorar la vida de la gent; i que reformar les cases no es podìa fer perquè el problema és que sòn massa petites. A casa seva sòn 4 persones i paguen 40.000, encara no sap si la podràn comprar. Diu que entre la gent que no està a favor del Pla hi ha persones que tenen torres, però no ho explica molt. [5:24] 

ENTREVISTA n.154. Una dona gran (A) i una dona de 50 anys (B). Diuen que les votacions van ser lliures, però que ells encara no han firmat res; o sigui que supongo que cuando nos finalicen de informar los precios que nos daran no estamos de acuerdo, creo que tenemos derecho y tiempo todavía de protestar. Diuen que li sembla que tot estarà basat en la renta, i que no hi haurà més privilegis pels més antics, que és lo que ells pensen que hi haurìa d’haver. De les dues dones una paga més perquè li van fer una obra, mentres que l’altra s’ho va fer tot per la seva conta fins que va poder, però ara la casa està molt malament (goteres fins i tot a la cuina) i no la vol arreglar fins que li donguin el pis. A les netes d’una li dona vergonya la casa, volen un pis. La seva postura envers del Patronat i de l’Associaciò de Veïns no està molt clara, diuen que el Patronat anys enrera va intentar enganyar a una d’elles; quan li va morir el pare van intentar pujar-li el lloguer fins a 18.000, però ella amb un advocat va conseguir mantenir-ho baix. [9:43]

ENTREVISTA n.156. Una parella gran. Porten 55 anys a la casa i diuen que si fos per ells es quedarìen tal com estan ara. Nos van a dar un piso pero van a fastidiar toda la barriada. Estan molt preocupats per quan pagaran; es senten perjudicats i no recolzats per l’Associaciò de Veïns. L’Associaciò de Veïns, per parlar bé, és una merda. No fan cas als ancians, només recolzen als joves. La joventut, està a favor de las cases noves; el patronat, li interessa; l’ajuntament, l’ajuda... i ella diu que dels vells pensen aquesta gent aviat es moriràn. Sobre les votacions l’home diu que hi va haver una mica de rotllo. Que el Patronat pugi arbitrariament els preus dels lloguers li sembla una vergonya, un atrac a mà armada de part de Patronat, Ajuntament i Generalitat, en contra del poble, dels pobres. Fa una comparaciò amb lo que va passar al Poble Nou: una barriada d’obrers que els van fer fora i van tirar les cases. Les seves queixes no sòn tant sobre la qualitat de la vida als pisos, més bé pels calers. Explica un cas de corrupciò d’un senyor que va conseguir més cases de les que li tocaven. [13:22]

ENTREVISTA n.158. (una casa de les grans) Una dona jove. Lo veo bien, està d’acord perquè diu que igualment no es pot fer res. Para mí, yo no quiero, pero como que lo haran igual, pues ya está. Yo estoy muy bien aquí, pero que vamos a hacer, son ellos los que mandan. [TXT]

ENTREVISTA n.159. Una dona jove. Bien, lo veo bien. Va neixer al barri, va viure 4 anys fora i ara fa 6 anys ha tornat a viure a la casa òn abans vivìen els seus pares. Viuen 4 persones pagant 30.000 ptas., i defineix la casa una ratonera. Comprarà el pis per només 3000 pessetes més de lo que està pagant ara. [TXT]

ENTREVISTA n.160. GRUP FOCAL de 4 veïns i veïnes: una parella d’uns 45-50 anys, un altra dona de 40-50, i una dona jove. La parella (A-B) no volen que es fagi el Pla. Paguen 28.000 perquè li van pujar el preu del contracte antic, i dels pisos diuen que encara no hi ha informaciò refiable (no vale para nada toda la información). L’altra dona (C) diu que està dacord, ja que paga 3000 pessetes però la casa està en condicions molt dolentes, i troba que 8 millons per un pis estan bé; però diu que no té la informaciò suficient encara. A totes les seves cases van votar que sì (estaremos mejor), però al mateix temps tothom diu que no és cert que tothom estigui d’acord amb el Pla. Diuen que hi ha una plataforma d’avis que estan en contra; la parella creuen que no se’ls respetarà, l’altra dona diu que li faran pagar el mìnim de preu. Fan referència a altres localitats òn els llogaters van adquirir les cases: via Trajana, vivendes del Congrès; però al Bon Pastor – tots estan dacord – mai es va plantejar que les cases passessin a ser de propietat. Aunque no quieras te la tiran igualmente, i se apoderó el Patronato sòn discursos compartits per tots. L’home diu nos van a dar 4 pisos que los vamos a pagar nosotros y la antigüedad no vale para nada y todo el dinero que te hayas gastado; diu que els que porten molt de temps haurìen de tenir drets diferents que els joves i els que acaben d’arrivar. El Patronato està toreando a las asociaciones diu l’home (referint-se a tots, Avis del Barri com Associaciò de Veïns...). Durant l’entrevista passen dues persones més (una dona de la misma familia de la parella, i un home) i els dos diuen que si no tiressin les cases serìa millor. Tots comparteixen la mateixa visiò sobre els vitalicis, que només serveixen per recuperar els pisos. [17:49]

ENTREVISTA n.162. Una dona de 81 anys amb el marit. Porten 51 anys a la casa. És sobre tot ella que parla. Diu somos ya mayores per canviar-se de casa, però el que mana és l’Ajuntament. Mi ilusión serìa vivir aquì mientras viviera. Van votar que no; no entenen perquè, a part els preus tan alts, el Patronat estigui posant tants impedimientos de papeles, que no haurien de mirar tot lo que tens, sinò donar-te el pis i prou. Que se lo hemos robado a ellos lo que tengamos? Expliquen molt de la història del barri, recordant també que als 10 anys de viure a les cases havìen de passar a ser de propietat. Sembla que no saben del vitalici; però de totes maneres accediran a comprar el pis, ja que ell té una bona jubilaciò i tenen un net que podrà seguir pagant-ho. Lo que han hecho con estas casas es un abuso; expliquen d’un cusì d’ells al qual a la mort del pare li van pujar el lloguer fins a 40.000 pessetes. Confìen en “Avis del Barri” però diuen que no hay apoyo de part de la mateixa gent. Porqué nos obligan. També és queixen del fet que les cases ja no passen de pares a fills, cuesta pa’ que te la den, i que abans que als que han nascut al barri les donen als gitanos. [22:04] 

ENTREVISTA n.172. Una dona molt jove. Tè un fill i és titular de la casa. Que no, que no quiero que las tiren. També participa a l’entrevista una veïna seva de la ùltima fase; les dues diuen que no volen viure en un pis, que hi haurà molts més problemes, i que per exemple el nen, con lo callejero que es es morirà quan el posin en un pis. No va anar a votar perquè diu que igualment faran lo que voldran: el Patronat pa’ ganar dinero i l’Associaciò de Veïns a chupar, a sacar pisos como ellos puedan y ya està. Paga 125 euros, i en un any li han pujat de 20 euros, però no es queixa d’això; la casa la té arreglada, després d’haver-s’hi gastat 1.400.000 pessetes. Y ahora pa’ que me la tiren, mira que gracia. Lo que li agradarìa serìa que li deixessin la casa, o fins i tot que li venguessin. Ella no tè ni humedat ni rates, i diu que si les cases estan ben arreglades no n’hi ha ni de l’una ni de les altres. Que fessin un pis adalt perquè hi hagi més espai, aquesta serìa una soluciò que li agradarìa a tothom. Diu que la gent va votar que sì perquè han dit unes condicions que no seràn les reals; ja que el Patronat intentarà guanyar lo màxim possible per refer-se dels diners perduts a Barò de Viver, òn van posar condicions massa favorables: en Barón se ha pillado los dedos y aquí no se los iban a pillar. [8:02] 

ENTREVISTA n.175. (una casa de les grans) Un senyor de 69 anys. Va neixer al barri, de petit va viure uns anys al centre de Barcelona però des de fa 64 anys viu a la mateixa casa. No volìa que les tiressin; però com que no hi ha més remei... troba que les reivindicacions no tenen gaire sentit; ja que els preus sòn un choyo. De totes maneres ell agafarà el vitalici. Els pisos els troba més moderns, i de les votacions diu que van ser correctes. Igualment pensa que les cases estan en molt bones condicions i que n’hi ha algunes que valdrìen fins a 40 millons. Si les tiren és para especular i perquè diuen que sòn velles; però també diu ja tocava. A mì m’haurìa agradat més morir-me en aquesta casa. Diu que les cases barates d’Horta van conseguir que no les tiressin; i que allì també s’hagués pogut obtenir, però sòn interessos tot això, contra la força no puedes luchar. Trenta anys que les van a tirar que les van a tirar... que viene el lobo que viene el lobo, al final viene el lobo. Que las tiran y ya está. Sobre el canvi de la vida al barri, diu que igualment abans es vivìa millor; hi havìa pobresa però no hi havia tanta gent dolenta com hi ha ara. [11:32]

ENTREVISTA n.178. Una parella gran. Al principio no queríamos pero querramos o no, las van a tirar. Mandan ellos. Ya nos han engañado una vez, ya no servimos para nada. [TXT]

ENTREVISTA n.180. Una dona jove i la seva mare de 78 anys. La filla viu al barri des de fa 6 anys, i la seva mare porta tota la vida a una casa de la ùltima fase. Les dues estan contentes amb el canvi; la filla diu que a la casa es viu molt bé, però que és la ùnica possibilitat que tè de comprar-se un pis. Tè un nen que farà 12 anys per quan estiguin fets els pisos, i diu que ya ha disfrutado de la calle [...] El ha tenido suerte en vivir en la calle, porqué todos los amigos que tienen son de piso: a que es triste? Per ella no serà trist viure al pis; al contrari, en té moltes ganes. La mare en canvi li agradarìa que li donguessin un pis ja, perqué no es troba bé a la casa òn viu; es passa tot el dìa a casa de la seva filla perqué al carrer davant de casa seva dìa i nit hi ha gent fent confusiò i no consegueix ni dormir. Això no és com era abans, per la gent nova que ha vingut que ha fet que l’ambient canviés molt. Ojalá fuera el ambiente de cuando yo era pequeña, una maravilla; i explica alguna cosa de la vida d’aquells temps. De la gent gran diu que lo que més els mou és el miedo a la soledad, però que alguna generaciò l’havìa de passar. [6:49]

ENTREVISTA n.186. Un home gran. Viu a un segòn pis i tè dificultats al caminar. Està content i desitjòs de que li donguin un pis. Pagarà més o menys lo mateix, 9000 pessetes, però a una casa més gran. No troba vàlides les raons de la gent que protesta. Porta 48 anys a la casa i la considera una cuadra. [5:03]

ENTREVISTA n.188. GRUP FOCAL de 2 dones joves i un home. Una (A) de les dones viu a un altra fase amb una casa en condicions dolentes; li encantarìa que la tiressin però per fer-ne una nova igual. Diu que la vida a les cases és media vida, molt millor que la vida a un pis. Paso de pisos! diu; però sap que per moltes famìlies sòn massa petites. De fet ella diu que està entre els que guanyaran, econòmicament, amb el Pla: paga 35.000 pessetes por una mierda de casa que se me cae a cachos, i a la pregunta “qui guanyarà del Pla” respon gente como yo. No va votar al referèndum perquè no hi era. L’altra (B) té la casa en molt bones condicions i diu que no la canviarìa ni per 20 pisos. Però explica que una germana seva, que té un pis en un altra zona, va votar al seu lloc, i va votar que sì. Descriu els pisos com muy tristes, sobre tot per la gent gran: nada más que ves paredes. No entèn com hagin pogut conseguir que les tiressin, quan a Horta per exemple no les van poder tirar; al barri diu que s’està tan bé que no sap dir res en contra! A la pregunta si “hi ha un abùs” tots contesten que obviament sì que n’hi ha. Sobre l’Associaciò de Veïns, diuen que sòn cuatro chupones i que els que estan a dintre tots surtiran amb pisos o pagant menys de lo que li tocarìa. L’home resalta que l’Ajuntament guanyarà a través de les 300 vivendes excedents. Tots tres estan d’acord en què s’està cometent un abùs, una declara haver hagut d’entrar en mogudes legals perquè li donguessin una casa. [10:40].

ENTREVISTA n.191. (una casa de les grans) Una dona de 38 anys. Porta tota la vida al barri i està molt contenta de que tirin les cases; diu que les cases sòn petites i que estan malament: la seva no tant perquè la cuida, però el lavabo és vell, la cuina també, i en canvi el Pla portarà gent jove i millorarà la vida del barri. Diu finalmente se puede quitar todas estas casas viejas que dan muy mala visión. Paga més de 20.000 pessetes, està esperant un altre fill i la casa se li farà petita. Valora com a molt positius el progrès que està fent el barri: antes no habìa ni tiendas. Diu que s’hi viu bé, però que falten pisos per a la gent jove que acaben havent de marxar del barri. Sobre la gent que protesta diu que sòn cuatro viejos que paguen una misèria, que enten que protestin, però que les condicions que li ofereixen estàn bé. Al final diu que ella lluitarìa perquè no les tiressin, si pogués obtindre que li venguessin el terreny i poguer-se construir un segòn pis; però com que això no passarà mai, prefereix el pis. Lo tenìan que haber hecho mucho antes. En espera del Pla no han estat fent reformes durant molts anys: a los jovenes nos han partido por la mitad.  [4:43]

ENTREVISTA n.194. Una dona jove. Tè moltes ganes de tenir un pis; paga 24.000 pessetes i la casa quan li van donar estava en condicions molt dolentes. Va votar que sì. Sap que hi ha gent gran que protesta però creu que s’ha de donar més importància als joves. Els vells estan amargados, demanen que no es tirin les cases, o que li donguin preus millors o indemnitzacions, però no sé que quieren, perquè les cases òn viuen sòn de lloguer i no tenen aquests drets que demanen. Esto a quien se le preguntes se rìe. [3:57] 
 
ENTREVISTA n.195. Un home gran. Va nèixer al barri, i està a la casa des de l’any 86. Havìa estat a l’Associaciò de Veïns durant 20 anys, i diu que tot lo que s’ha aconseguit ha estat gràcies a la lluita dels que estaven abans a l’Associaciò de Veïns; mentres que de la gent que hi ha ara a l’Associaciò de Veïns diu que sòn submarinos de l’Ajuntament, i que fan els interessos del Patronat. Per exemple, va ser ell mateix a aconseguir que el Patronat no fés pisos de 50mq, ja que una de les raons perquè tiren les cases és que sòn petites. Explica de les primeres reunions amb el Patronat, i diu que mai es va donar l’opciò de que no es tiressin les cases, encara que quan – fa molts anys – es va fer una enquesta, hi havìa molta gent que havìa demanat que no es tiressin. També hi havìa hagut un PERI mig aprovat que preveìa que es fessin vivendes unifamiliars, amb remontas (segones plantes, els “palomares”) i jardincillos com el del carrer Ager. Però es va acabar aprovant un PERI i unes condicions econòmiques que només afavorèixen el Patronat i l’Ajuntament. Amb aquestes condicions els pisos els defineix una jaula de oro. Te quita la convivencia de vecinos i no vas a tener pa’ comer. Subratlla que les condicions no responen a les seves demandes, perquè no estàn interessats a comprar la casa, i el vitalici ja ho tenen, amb les cases com estan ara. Sobre el referèndum diu que l’Associaciò de Veïns va manipular pressionant a la gent perquè votessin que sì, i que molta gent va votar que sì per por a qué no es fés cap remodelaciò; mentres que lo que es votava eren les condicions econòmiques, ja que el PERI que preveìa l’enderroc ja estava aprovat. De fet l’entrevista comença dient el hecho de que las tiren es un paso adelante, ja que ell des de sempre ha lluitat contra la marginalitzaciò del barri i pel creixement. Ara és membre d’“Avis del Barri”. [47 :39]