|
|
Notícies :: laboral |
CNT-AIT, economia, crisi del sistema
|
|
per A |
15 ago 2009
|
Confederació Nacional del Treball, Adherida a l'Associació Internacional dels/les Treballadors/es, Secretariat Permanent de Catalunya i Balears |
A L'OPINIÓ PÚBLICA.
POSICIONAMENT DE LA CNT-AIT CATALANO-BALEAR DAVANT L'ACTUAL CRISI DEL SISTEMA.
Essent plenament conscients de la correlació de forces dintre la nostra societat actual i per
extensió dintre del món laboral, la CNT catalano-balear no volem deixar passar l'oportunitat de fer
pública la nostra opinió vers la situació actual de crisi del sistema, ja que per difícil que sigui la situació mai ens hem fet enrera en els nostres objectius i posicionaments.
Dit això, com a treballadors organitzats en sindicats revolucionaris, abans de res hem
d'exigir que la crisi econòmica la pagui qui la provoca: la patronal en la seva vessant financera o productiva. Que sobretot les grans finances, nacionals i internacionals, paguin les polítiques
d'ajustament que afecten als treballadors.
Per això les nostres propostes s'estableixen entorn de tres eixos que podem denominar com
reformistes, progressives i progressives-revolucionàries.
Les mesures reformistes es plantegen com una forma de posar en escac a l'Estat, perquè es
posicioni i s'adoptin ajustades a favor de la classe treballadora després de tants anys adoptant-les en la seva contra. És el nostre objectiu evidenciar amb aquestes propostes quins interessos defensa l'Estat, majoritàriament els interessos dels empresaris, al no adoptar aquestes mesures si no hi és forçat. Un exemple de mesures reformistes és incrementar els impostos als empresaris i als rics.
Les mesures progressives van encaminades a anarcosindicalitzar l'economia, és a dir, a
guanyar poder real dels sindicats revolucionaris en àmbits concrets. Un exemple de mesures
progressives seria l'eliminació de les ETT's i l'establiment de borses de treball controlades pels sindicats.
Per últim, les mesures progressives-revolucionaries van encaminades a substituir la gestió econòmica i social a les mans dels capitalistes i de l'Estat per una altra gestió dirigida pels treballadors i la societat. Un exemple de mesures progressives-revolucionàries seria l'ocupació i autogestió d'empreses davant un tancament.
En aquest sentit cal tenir en compte que l'única forma d'acabar amb l'explotació, les classes
socials i les crisis econòmiques, és acabar amb el capitalisme. Per tant totes aquestes mesures
progressives i progressives-revolucionàries han de ser imposades a la patronal segons la correlació de forces que tinguem, sense perdre mai de vista l'objectiu final de substituir el capitalisme per un sistema econòmic basat en l'autogestió obrera i social. En definitiva el Comunisme Llibertari.
Tot i amb l'aclariment anterior entenem que aquests tres tipus de mesures s'han de prendre de
forma urgent i complementària per a solucionar l'actual crisi econòmica i que aquesta no afecti més als i les treballadores.
Per tot el que s'ha dit és primordial el rebuig a qualsevol nova reforma laboral, a l'abaratiment de l'acomiadament i a les retallades en la Seguretat Social, a la privatització dels
serveis públics, el rebuig a tots els Expedients de Regulació d'Ocupació, l'exigència que s'apliqui la Llei de Prevenció de Riscos Laborals i l'exigència de la retirada de les directives europees de les 65 hores, de les ETT's i la coneguda com “Directiva de la Vergonya” per a la tornada dels immigrants.
Exigim també transparència total en les negociacions del que ens afecta com a treballadors. Això implica la publicitació pels mitjans de comunicació i una comunicació directa amb totes les organitzacions sindicals, del que s'està negociant i de les postures de les parts.
Les nostres propostes, a manera de pla de xoc, van encaminades, doncs, a solucionar sis
aspectes que considerem fonamentals: 1) Llibertat sindical; 2) Atur; 3) Inflació; 4) Redistribució de la renda; 5) Recuperació econòmica; 6) Despesa pública i Impostos.
1)Llibertat sindical
Sense plena llibertat sindical i d'informació a tots els sindicats no existeix veritable
democràcia. Per tant proposem:
a) La derogació dels articles o lleis que atemptin contra la llibertat d'acció sindical per part de qualsevol sindicat legalment constituït.
b) Desaparició dels Comitès d'Empresa i substitució per òrgans genuïnament obrers com les
seccions sindicals.
c) Habilitar a l'assemblea de treballadors d'empresa i el sindicat com únics òrgans amb
capacitat de negociació col·lectiva, tant a nivell d'empresa com a nivell sectorial.
d) La concessió d'hores sindicals per als representants de totes les Seccions Sindicals,
justificant-les sempre com utilitzades per a l'acció sindical.
e) La creació de la figura del Delegat Sindical Sectorial i Territorial amb competències per a
inspeccionar qualsevol empresa.
f) Llibertat d'accés a les reunions i a la informació del comitè de seguretat i salut laboral, així com a tota la informació econòmica i laboral de les empreses.
g) Incrementar els recursos per a Inspecció de Treball, així com incrementar les seves
competències sancionadores i executores.
2)Atur.
Les mesures contra l'atur impliquen una reforma laboral favorable als interessos dels treballadors i no contrària, com és previsible que sigui, en la línia de les signades des de 1978. Així mateix implica l'exercici d'accions per part dels sindicats de classe, encaminades a reduir l'atur i a aconseguir exercir un control efectiu sobre l'oferta de treball. Per això proposem:
a) Repartir l'ocupació. Jornada màxima de 30 hores setmanals sense reducció de salari i
sense cap tipus de modificació per suposades necessitats de l'empresa. Repartir l'ocupació és
abans de res repartir l'accés a la font principal de renda.
b) Eliminació d'hores extraordinàries, preufets i pluriocupació.
c) Descens de l'edat de jubilació als 55 anys amb un 100% del salari.
d) Pujada del Subsidi d'Atur mínim a 1.300 euros mensuals (a nivell de preus de 2008).
e) Prohibició del prestamisme laboral, eliminació de les ETT's i control de l'oferta de força
de treball per part dels sindicats. Organització als sindicats de Borses de Treball on es
prioritzi a aquells treballadors més necessitats d'ocupació. Que les empreses hagin de
recórrer als sindicats per a contractar als treballadors.
f) Establir un sol model temporal de contractació: fix. Eliminació de la subcontractació i integració a la plantilla dels treballadors subcontractats. En cas d'acomiadament improcedent el treballador té la ultima paraula per a ser readmès o no. La indemnització ha de ser de 75 dies per any en cas d'acomiadament improcedent i 45 dies per any en cas d'acomiadament procedent amb un màxim de 42 mensualitats.
g) Creació d'assemblees de desocupats als sindicats. Pressió des dels sindicats, sobre els
empresaris, perquè incrementin el nombre de treballadors de la seva plantilla en aquelles
empreses amb possibilitats de fer-ho, previ estudi d'aquests sindicats de la situació
econòmica i possibilitats d'expansió de les empreses situades en la seva zona.
h) Davant el tancament d'empreses: ocupació i autogestió obrera.
i) Promoció de cooperatives de consum i treball per mitjà dels sindicats.
j) Davant els problemes en l'àmbit rural, cultiu en règim col·lectiu de les terres abandonades
i creació de comunes i cooperatives col.lectivitzades de consum per a comercialitzar els productes de la terra confiscada pels jornalers.
k) Confiscació sense indemnització dels grans latifundis, vedats, forestes, deveses i
propietats no conreades directament, de més de cinquanta hectàrees, i lliurament als
sindicats de camperols.
3)Inflació
La inflació és provocada sempre pels empresaris, doncs són qui marquen els preus. Per tant
proposem:
a) Control estatal dels preus de productes bàsics (alimentació, vestit, habitatge, transport i
energia) perquè no superin en el seu conjunt el 60% de la renda mínima dels treballadors
b) Alhora, que els productes i serveis tinguin el corresponent label sindical o segell de
qualitat emès pel sindicat, només assignable als productes elaborats sota les següents
condicions:
- Que tinguin preus assequibles per a la resta dels treballadors.
- Que no continguin elements nocius o de mala qualitat per als consumidors.
- Que siguin elaborats per treballadors que gaudeixin de tots els seus drets laborals.
4)Redistribució de la renda
La crisi l'han provocat els capitalistes, fonamentalment per restringir els salaris dels
treballadors disminuint així la capacitat de consum. Per això proposem:
a) Pujada del Salari Mínim Interprofessional a 1.300 euros mensuals (a nivell de preus de
2008).
b) Pujada de la Pensió mínima a 1.300 euros per beneficiari i mes (a nivell de preus de
2008).
c) Actualització dels salaris segons l'increment de preus real (el que implica una modificació
en la forma de calcular l'IPC). Inclusió en tots els contractes d'una clàusula de revisió
salarial amb l'increment mínim de l'IPC.
d) Afegir a l'anterior pujades salarials lineals en quantia inversament proporcional al salari
rebut, com a mesura per tendir a la igualació de salaris.
e) Supressió de tots els salaris basats en propines, primes i incentius, per a establir un salari fix i no subjecte a les arbitrarietats del patró o de l'economia capitalista. Devolució d'aquest risc a l'empresari.
f) Eliminació a partir de gener de 2009 del pagament d'interessos per les hipoteques
contretes per la compra d'habitatge i pagament només del deute del valor de l'immoble.
5)Recuperació econòmica
Una política econòmica d'increment de demanda agregada, en aquells sectors que no pugui
generar inflació, és potser l'instrument més eficaç per a aconseguir una recuperació econòmica. Per tant, en comptes de dedicar recursos a reflotar la banca, proposem:
a) Incrementar la despesa pública en transport col·lectiu, educació, sanitat i assistència
social.
b) Engegar polítiques d'inversió en indústria i agricultura que aquests sectors recuperin pes i
es pugui tenir una estructura productiva més equilibrada.
c) La mobilització forçosa del capital, obligant-los a fer inversió en la creació de sectors productius necessaris per a la població, com l'agricultura ecològica, certs sectors
manufacturers o energètics. Els sectors perjudicials per a la població, com el militar, que decreixin, i si és necessari que desapareguin.
d) Inversió en I+D+i (investigació+desenvolupament+innovació) del sector energètic i d'aquells sectors útils i necessaris socialment. Aquesta inversió ha de ser finançada principalment per les empreses.
e) Increment de l'impost de successions fins al 20% per a les herències inferiors a 150.000
euros. Aquest impost seria creixent en funció del capital o béns heretats. Amb els diners
recaptats, finançament de l'adequació i adquisició d'habitatges sota control sindical.
f) Creació d'un impost sobre els beneficis de totes les empreses per a crear amb el recaptat
un fons d'inversió que, sota control sindical, es dediqui a promoure inversions d'interès social amb les quals complementar les polítiques de creació d'ocupació i de reforma estructural.
g) Establiment d'un tipus impositiu internacional d'un 50% a tots els moviments de capitals.
Que tots els sindicats nacionals, independents de partits polítics, gestionin aquests fons i que
siguin repartits per mitjà de les internacionals sindicals independents, progressivament entre
tots els països del món: a menys renda dels països, més diners. Que els fons serveixin per a
projectes de desenvolupament econòmic i com ajuda per a pal·liar la crisi econòmica i alimentària.
6)Despesa pública i impostos.
Perquè la recuperació econòmica pugui ser una realitat és necessari reduir costos
innecessaris, incrementar la despesa pública i millorar el seu finançament. Per això proposem:
- Reducció del sou a un màxim de 1600 euros bruts/mes (a preus de 2008), a tots els polítics de qualsevol administració, sindicalistes professionals, forces i cossos de seguretat de l'Estat, així com al cap de l'Estat i la seva família. Desaparició de totes les despeses innecessàries i ostentosos, anomenats “de protocol” (menjars, festes, etc.). Si els catalano-balears ens hem d'estrènyer el cinturó, ens l'estrenyem tots.
- Reduir totes les despeses militars i policials a la meitat, fins a arribar a desaparèixer. Que
aquestes partides es dediquin a assistència i reinserció social.
- Incrementar la taxa d'IRPF fins al 60% per a les rendes més altes.
- Incrementar l'Impost de Societats fins al 60% .
- Increment de l'IVA per als articles de luxe fins a un 30% i eliminar-lo als de primera necessitat.
- Recuperar l'impost sobre el Patrimoni i gravar-lo amb un 10%. Aquest impost seria creixent en funció del capital o béns en possessió.
- Més control sobre l'evasió fiscal, l'economia submergida i la corrupció. Crear llocs d'inspectors d'Hisenda i permetre a tots els sindicats accedir a la documentació de les transaccions i contractes signats per les administracions.
- Il·legalització de les SICAV (societats d'inversió de capital variable, en les quals estan posats els grans capitals) juntament amb les recent legalitzades SCIMI (societats cotitzades d'Inversió en el Mercat Immobiliari). El capital invertit en elles passaria, sense indemnització alguna per als seus antics propietaris, a la Tresoreria General de la Seguretat Social per a finançar els subsidis d'atur, pensions i altres polítiques socials.
- Que els bancs i caixes paguin un impost extra i proporcional als moviments en cada Estat en els
quals actuen, per a finançar assegurances d'atur, pensions i polítiques socials.
- Eliminar els paradisos fiscals en tot el món.
CNT-AIT Catalunya i Balears.
Pàgina 6 de 6 |
Mira també:
http://www.cnt.cat |
![](http://barcelona.indymedia.org/images/licenses/norights.gif) This work is in the public domain |
Comentaris
Re: CNT-AIT, economia, crisi del sistema
|
per burxador amable |
15 ago 2009
|
a mi el que es proposa en general em sona prou bé...fins que m'adono que el que el text demana és una enfortiment dels aparells estatals enfront de les empreses privades...aleshores m'enrecordo de l'Urss i m'agafa una mica de caguera.
I si la cnt defensa això com és que després a l'1 de maig se sent cridar "mort a l'estat i visca l'anarquia"? Jo crec que si enfortim l'estat després no i hauran collons de desmantellar-lo. Sobretot si per fer-ho hem de fer créixer el nombre de funcionaris, un substrat social que MArx ja ens va avisar que no es precisament gaire procliu a les revolucions, i que sovint sol acabar defensant els interessos de l'estat.
Sobre aquesta mena de contradiccions molaria que sortíssin debats entorn a com construim un sistema de cooperació i participació social alternatiu i anticapitalista sense haver de recórrer a les típiques i tópiques fórmules d'enfortiment de l'administració estatal.
POtser podríem tornar a treure temes entorn al municipalisme llibertari, el cooperativisme i sobre com generar entitats o institucions no opressives i que atenguin necessitats socials en àmbits territorials més enllà del municipi |
Re: CNT-AIT, economia, crisi del sistema
|
per Lector atent |
15 ago 2009
|
"En aquest sentit cal tenir en compte que l'única forma d'acabar amb l'explotació, les classes
socials i les crisis econòmiques, és acabar amb el capitalisme. Per tant totes aquestes mesures
progressives i progressives-revolucionàries han de ser imposades a la patronal segons la correlació de forces que tinguem, sense perdre mai de vista l'objectiu final de substituir el capitalisme per un sistema econòmic basat en l'autogestió obrera i social. En definitiva el Comunisme Llibertari."
"2)Atur.
h) Davant el tancament d'empreses: ocupació i autogestió obrera.
i) Promoció de cooperatives de consum i treball per mitjà dels sindicats.
j) Davant els problemes en l'àmbit rural, cultiu en règim col·lectiu de les terres abandonades
i creació de comunes i cooperatives col.lectivitzades de consum per a comercialitzar els productes de la terra confiscada pels jornalers.
k) Confiscació sense indemnització dels grans latifundis, vedats, forestes, deveses i
propietats no conreades directament, de més de cinquanta hectàrees, i lliurament als
sindicats de camperols."
ETC ETC |
Re: CNT-AIT, economia, crisi del sistema
|
per no hay vuelta atrás |
16 ago 2009
|
Los problemas no se solucionan jamás retornando a una etapa superada. La liberación ya no puede ser sólo a nivel social y/o político, es necesario descender al nivel psíquico, ha de ser también a nivel individual. El individuo no es psicológicamente libre. La libertad política no tiene sentido sin la liberación de la servidumbre económica, o lo que es lo mismo, la renuncia voluntaria al poder y a la explotación, y esto es un hecho psicológico, no económico. No basta con denunciar la explotación del hombre por el hombre; para eliminarla es preciso explicar por qué se da y atacarla en sus raíces, que se encuentran en el nivel psíquico del que hablaba.
La insuficiencia del análisis materialista estriba en suponer que el cambio material de las relaciones de poder traerá consigo el abandono de los valores de dominación.
El enfoque de la lucha de clases necesita una reformulación a nivel de valores y arquetipos porque se da el caso paradójico de que muchos capitalistas están tan alienados en su vida como lo puedan estar los obreros. Cada sociedad, forma hombres en su necesidad de que cooperen dócilmente en grandes grupos, que quieran consumir cada vez más y cuyos gustos standarizados puedan orientarse y anticiparse fácilmente Un hombre prisionero de las circunstancias económicas que él mismo ha ayudado a crear con su esfuerzo y su voluntad sumisa ante esa creación de falsos deseos. Sólo si se produce esa revolución al nivel psíquico, es probable cualquier otra revolución. |
Re: CNT-AIT, economia, crisi del sistema
|
per un del carrer |
17 ago 2009
|
absolutament d'acord amb la interpretació de "no hay vuelta atrás" |
|
|